ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/2346/25

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи заяву  ОСОБА_1 
про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2346/25
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )
до Громадської організації "Всеукраїнська федерація танцювального спорту та брейкінгу" (07101, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Славутич, Поліський квартал, будинок 14, квартира 8, код 36291688)
про визнання недійсними рішень,
без виклику учасників справи
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Громадської організації "Всеукраїнська федерація танцювального спорту та брейкінгу" про визнання недійсними рішень
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на незаконність ухвалених відповідачем рішень.
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.04.2026 позовні вимоги задоволено повністю.
Через систему «Електронний суд» 01.05.2026 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2346/25, згідно з якої позивач просить суд стягнути з відповідача 50000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Згідно частини 2 цієї ж статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2026 означена заява про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2346/25 прийнята до розгляду. Судом вирішено здійснювати розглядати заяву без виклику учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи в частині вимог позивача про розподіл судових витрат, господарський суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з засад господарського судочинства.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вказаною статтею передбачено, якими доказами заявник повинен підтверджувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд вважає за необхідне зазначити, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України".
Судом встановлено, що представником позивача до закінчення судових дебатів було заявлено про намір подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду, а відповідна заява про ухвалення додаткового рішення подана у межах строку, визначеного частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про дотримання позивачем процесуального порядку заявлення вимог про розподіл судових витрат.
В підтвердження наданих послуг позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема:
- Договір про надання правничої допомоги від 27.01.2025, укладений між АБ «Людмили Струкової» та позивачем;
- ордер серія АМ №1119113 від 25.02.2025;
- акт приймання-передачі наданих послуг з правничої (правової) допомоги по Договору про надання правничої допомоги від 27.01.2025 (по судовій справі №911/2346/25) від 01.05.2026, підписаний між позивачем та адвокатом.
Позивач зазначає, що адвокатом здійснювалося представництво інтересів у справі №911/2346/25, а загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 50000 грн, які підлягають стягненню з відповідача як сторони, що програла спір.
Судом також досліджено Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 01.05.2026р., відповідно до якого адвокатським бюро у період з лютого 2025 року по травень 2026 року надано позивачу правничу допомогу, пов`язану із підготовкою та супроводом справи №911/2346/25 у Господарському суді Київської області. В акті деталізовано перелік виконаних адвокатом робіт, зокрема підготовку процесуальних документів, аналіз матеріалів справи, участь у судових засіданнях та підготовку заяви про стягнення судових витрат.
Зі змісту акта вбачається, що сторонами погоджено фіксований розмір винагороди адвоката у сумі 50000 грн, з яких 10000 грн сплачено клієнтом на дату підписання акта, а решту суми у розмірі 40000 грн клієнт зобов`язався сплатити до 31.05.2026. При цьому суд враховує, що відповідно до положень частини 8 статті 129 ГПК України компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати, а й витрати, які сторона має сплатити згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.
Водночас відповідач заперечує проти врахування вказаного акта як належного доказу понесення витрат, посилаючись на те, що договір про надання правничої допомоги не містить конкретизації щодо справи №911/2346/25, а сам акт складений після ухвалення рішення у справі та фактично визначає порядок оплати винагороди залежно від результату розгляду питання про розподіл судових витрат. Також відповідач зазначає, що частина правничої допомоги за договором могла надаватися в межах іншої судової справи №911/697/25, у зв`язку з чим заявлений розмір витрат є завищеним та не відповідає критеріям співмірності й обґрунтованості.
Оцінюючи наведені доводи, суд виходить із того, що сам по собі факт несплати частини гонорару на момент звернення із заявою не виключає можливості компенсації таких витрат, якщо обов`язок їх сплати підтверджується належними доказами. Разом із тим, при визначенні розміру витрат, що підлягають розподілу, суд враховує реальність, необхідність та розумність заявлених сум, а також співвідносить їх із характером спору, складністю справи та фактичним обсягом наданої адвокатом правничої допомоги.
Крім того, відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про невиконання зазначених у акті робіт, їх надмірність або невідповідність складності справи. Доводи заперечень фактично зводяться до незгоди із способом оформлення акта наданих послуг, що саме по собі не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Судом також враховано, що при поданні позову у позовній заяві позивачем було наведено попередній розрахунок розміру судових витрат у межах даного провадження, за яким позивач повідомляла суд та відповідача про те, що до складу її судових витрат у межах даного провадження входить орієнтовний розмір витрат на правову допомогу у розмірі 50000 грн та витрати зі сплати судового збору.
Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що загальний розмір фактично понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу пов`язаних із розглядом цієї справи становить 50000 грн.
Разом з тим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує критерії реальності, необхідності та розумності їх розміру, зокрема обсяг наданих послуг, складність справи та її значення для сторін.
Таким чином, враховуючи зачення даного спору для позивача в частині можливості реалізації свого професійно-творчого потенціалу у роботі з дітьми, як тренера та забезпеченні можливості отримання дітьми, що нею тренуються, відповідних, визнаних державою, спортивних звань(враховуючи, що саме членство в організації відповідача надає таку можливість), на чому представник позивача наголошував протягом всього судового процесу, суд визнає понесені витрати необхідними та розумними та такими, що відповідають складності справи, а відтак заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2346/25 підлягає задоволенню у повному обсязі, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 гривень.
Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ: 
Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2346/25 задовольнити.
Стягнути з Громадської організації "Всеукраїнська федерація танцювального спорту та брейкінгу" (07101, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Славутич, Поліський квартал, будинок 14, квартира 8, код 36291688) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 50000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Додаткове рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 27.05.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз