ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 646/7778/23
провадження № 61-5747св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Калараша А. А.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року під головуванням судді Янцовської Т. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Маміної О. В., Пилипчук Н. П., у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дію, бездіяльність державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа - Кредитна спілка «Регіон»,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст скарги 
1. В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати неправомірним прийняття постанов державного виконавця про повернення виконавчого документа та надсилання їх копій від 20 жовтня 2023 року, незазначення у постановах строку їх оскарження, невідновлення виконавчих проваджень; скасувати постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа; зобов`язати державного виконавця відновити виконавчі провадження та провести виконавчі дії; визнати в період з 2018 року до 19 жовтня 2023 року неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчих провадженнях.

2. В обґрунтування вимог вказував, що на виконанні в Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Основ`янсько-Слобідський ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ) знаходились виконавчі провадження по стягненню з боржника Кредитної спілки «Регіон» (далі - КС «Регіон») на його користь грошових коштів. При виконанні рішень суду стягувач звертався до державних виконавців зі зверненнями про проведення ефективних виконавчих дій для виконання рішень по стягненню на його користь з боржника грошових коштів з зазначенням складу та місця знаходження майна (майнових прав) боржника для їх виявлення та звернення на них стягнення. Але ефективних виконавчих дій державним виконавцем не проведено. Постанови про повернення виконавчих документів повернуті з порушенням вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з порушенням строків, без зазначення строку і порядку їх оскарження. Постановою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі № 646/7101/16-ц визнано неправомірною бездіяльність начальника Червонозаводського ВДВС міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Селіванова О. А. в здійсненні контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання державним виконавцем Червонозаводського ВДВС міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Єрмак Г. В. виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про примусове стягнення з КС «Регіон» грошових коштів на користь фізичних осіб-членів спілки. Але всупереч вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не відновив виконавчі провадження, а відкрив нові. В зв`язку з непроведенням виконавцем ефективних виконавчих дій постанови про повернення виконавчого документа від 20 жовтня 2023 року є незаконними, підлягають скасуванню, а виконавчі провадження підлягають відновленню.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Червонозаводський районний суд м. Харкова ухвалою від 11 червня 2024 року скаргу задовольнив частково.
4. Визнав протиправними дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ Аршавої І. Я. щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 20 жовтня 2023 року у виконавчих провадженнях № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17.
5. Скасував постанови державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ Аршавої І. Я. від 20 жовтня 2023 року про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17.
6. В іншій частині скарги у задоволенні відмовив.
7. Судове рішення мотивовано тим, що державним виконавцем не здійснено заходів, необхідних для встановлення майна боржника КС «Регіон», у виконавчих провадженнях взагалі відсутні будь-які відомості щодо здійснення державним виконавцем виконавчих дій.
8. Оскільки державним виконавцем не встановлено у боржника будь-якого майна, на яке може бути звернено стягнення у рахунок виконання зобов`язання за судовими рішеннями, виконавчі документи не підлягали поверненню стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на це, дії державного виконавця щодо повернення стягувачу виконавчих документів є неправомірними, а отже порушують права ОСОБА_1 .
9. Разом з тим, дії державного виконавця щодо надсилання копій постанов від 20 жовтня 2023 року про повернення виконавчих документів з порушенням строку, не зазначення у постановах строку їх оскарження, невідновлення виконавчих проваджень не тягнуть порушень прав стягувача, а тому відсутні підстави для визнання таких дій державного виконавця неправомірними.
10. Скасування постанови про повернення виконавчого провадження є підставою продовження виконавчих дій за виконавчим листом, а тому суд не може додатково зобов`язати державного виконавця вчинити певні дії по відновленню виконавчого провадження, оскільки це питання вже врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».
11. Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право вчиняти дії та приймати рішення щодо вчинення конкретних виконавчих дій належить саме державному виконавцю, а тому суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення таких дій.
12. Не підлягала задоволенню скарга ОСОБА_1 в частині визнання в період з 2018 року до 19 жовтня 2023 року неправомірною бездіяльність державного виконавця у виконавчих провадженнях № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17, оскільки він не навів відповідно до статті 447 ЦПК України яким рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено його права чи свободи.
13. Харківський апеляційний суд постановою від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року залишив без змін.
14. Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
15. У травні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
16. Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
17. Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20, від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14, від 18 жовтня 2018 року у справі № 9901/417/18, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2024 року у справі № 910/1885/23, від 14 серпня 2018 року у справі № 208/6561/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 916/5148/14, від 18 липня 2018 року у справі № 915/1294/13, від 31 травня 2023 року у справі № 756/4996/21, від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19, від 19 вересня 2018 року у справі № 350/1325/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4100/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 208/6561/17.
18. Суди порушили надане заявнику статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право бути вислуханим судом, яке у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядається як складова публічності (гласності) цивільного судового провадження та як передумова такого його фундаментального принципу, як процесуальну рівноправність сторін.
19. Всупереч вимогам частини третьої статті 13 ЦПК України суди попередніх інстанцій змінили вимоги (предмет) скарги та не врахували, що визначення предмета та підстав спору є правом позивача.
20. В порушення приписів статті 263 ЦПК України суди не дослідили та не встановили коли, на яких підставах, якими державними виконавцями ВДВС були відкриті виконавчі провадження, чи об`єднувались вони, на яких підставах та коли було зведене виконавче провадження. Апеляційний суд не дослідив та не встановив підстави, дати відкриття, строки перебування на виконанні у державних виконавців виконавчих проваджень. Суди не встановили якими рішеннями судів та у якому розмірі стягнуті грошові кошти з боржника на користь заявника, початок виконання цих рішень та строк їх невиконання державними виконавцями.
21. Суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили прийняті в порядку судового контролю ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року у справі № 646/2992/16-ц, від 26 лютого 2015 року у справі № 646/12479/14-ц, постанову Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 646/7101/16-ц.
22. Помилковий висновок судів про те, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно з Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем.
23. Апеляційний суд не розглянув питання про повернення заявнику сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 08 листопада 2023 року у справі № 646/7778/23.
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи не надходив
Рух справи в суді касаційної інстанції
24. Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Основ`янського районного суду м. Харкова.
25. 15 липня 2025 року цивільна справа № 646/7778/23 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
26. На виконанні державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ перебували виконавчі провадження № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17.
27. Постановами державного виконавця Немишлянського ВДВС у м. Харкові Східного МРУМЮ від 05 березня 2021 року ВП № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17 передано до Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного МРУМЮ.
28. Постановою державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові Східного МРУМЮ від 09 серпня 2021 року ВП № НОМЕР_18 передано до Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного МРУМЮ.
29. З постанов державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ від 20 жовтня 2023 року вбачається, що виконавчі листи у ВП № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуті стягувачу у зв`язку з відсутністю ліквідного майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.
Позиція Верховного Суду 
30. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
31. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
32. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
33. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
34. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
35. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
36. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
37. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час здійснення оскаржуваних виконавчих дій, визначались Законом України «Про виконавче провадження».
38. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
39. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
40. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
41. Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
42. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
43. ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
44. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
45. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
46. Відповідно до статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
47. Згідно зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
48. Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
49. Згідно з частиною першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
50. За змістом частини восьмої статті 19 Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
51. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
52. Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
53. Відповідно до статті 447 ЦПК України (в редакції статті на час подання скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
54. Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
55. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дослідивши у справі документи з виконавчих проваджень № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_17 дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ не здійснив заходів, необхідних для встановлення майна боржника КС «Регіон». Оскільки державний виконавець не встановив у боржника будь-якого майна, на яке може бути звернено стягнення у рахунок виконання зобов`язання за судовими рішеннями, виконавчі документи не підлягали поверненню стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
56. Таким чином, дії державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МРУМЮ щодо повернення стягувачу виконавчих документів є неправомірними та порушують права ОСОБА_1 .
57. Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання дій державного виконавця щодо надсилання копій постанов від 20 жовтня 2023 року про повернення виконавчих документів з порушенням строку, не зазначення у постановах строку їх оскарження, невідновлення виконавчих проваджень, неправомірними, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що такі не порушують права стягувача, з урахуванням того, що зазначені постанови скасовані судом у цій справі.
58. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
59. Отже, скасування постанови про повернення виконавчого провадження, є підставою продовження виконавчих дій за виконавчим листом, а тому суд не може додатково зобов`язати державного виконавця вчинити певні дії по відновленню виконавчого провадження, оскільки це питання вже врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».
60. Посилання у касаційній скарзі на те, що суди помилково дійшли висновку про те, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно з Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем є безпідставними з огляду на таке.
61. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
62. Отже, згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право вчиняти дії та приймати рішення щодо вчинення конкретних виконавчих дій належить саме державному виконавцю, а тому суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення таких дій.
63. Суди попередніх інстанцій належним чином дослідивши та надавши оцінку документам з вказаних виконавчих проваджень, дійшли правильного висновку про часткове задоволення скарги.
64. Доводи касаційної скарги про те, що суди порушили наданого заявнику статтею 6 Конвенції право бути вислуханим судом є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 брав участь в судовому засіданні в залі суду 11 червня 2024 року та був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції 27 лютого 2025 року (т.1 а. с. 236), проте в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомляв.
65. Необґрунтованими є посилання заявника в касаційній скарзі на те, що всупереч вимогам частини третьої статті 13 ЦПК України суди попередніх інстанцій змінили вимоги (предмет) скарги та не врахували, що визначення предмета та підстав спору є правом позивача, оскільки ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не змінювали вимоги, заявлені в скарзі ОСОБА_1 .
66. Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не розглянув питання про повернення заявнику сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 08 листопада 2023 року у справі № 646/7778/23 не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд ухвалою від 03 червня 2025 року розглянув зазначене питання та відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 6,7).
67. Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20, від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14, від 18 жовтня 2018 року у справі № 9901/417/18, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2024 року у справі № 910/1885/23, від 14 серпня 2018 року у справі № 208/6561/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 916/5148/14, від 18 липня 2018 року у справі № 915/1294/13, від 31 травня 2023 року у справі № 756/4996/21, від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19, від 19 вересня 2018 року у справі № 350/1325/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4100/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 208/6561/17, колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
68. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
69. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
70. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
71. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
72. Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	А. А. Калараш