Справа № 698/502/26
Провадження № 2-о/698/32/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 червня 2026 р. Калинопільський районний суд Черкаської області в складі: 
головуючого судді Баранова О.І., 
за участю секретаря Пугачовської Т.І.,
заявника ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Калинопіль, Звенигородського району, Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на території, де відбуваються воєнні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Покровськ, Донецької області.
На обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що на момент його смерті є тимчасово окупованою територією України. Факт сімейних відносин між заявником та померлим підтверджується свідоцтвом про народження спільної доньки - ОСОБА_3 , у якому зазначено: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025052410001791 від 02.10.2025 року, 02 жовтня 2025 року о 10 год. 44 хв. до чергової частини Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те, що 29.09.2025 року внаслідок обстрілу FPV-дроном з боку російських окупаційних військ за адресою: АДРЕСА_2 , загинув ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 01.05.2026 року до витягу внесено зміни (оновлено відомості).
Заявник зазначає, що вона звернулася до Звенигородського районного відділу ДРАЦС щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , проте у проведенні державної реєстрації смерті їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів встановленого зразка, які підтверджують факт смерті. Отримати інші документи, що підтверджують факт смерті, неможливо, оскільки смерть настала на тимчасово окупованій території України.
Дана обставина змусила заявника звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті її цивільного чоловіка - ОСОБА_2 .
Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення про те, що ОСОБА_2 був за життя їй цивільним чоловіком, з яким вони прожили близько 20 років без реєстрації шлюбу. Мають спільну 19-и річну доньку ОСОБА_4 . Чоловік лишився проживати у м. Покровськ, доглядав літніх сусідів, від яких заявник дізналась про смерть ОСОБА_2 внаслідок атаки дрона. Сусіди прислали фото померлого, на якому заявник впізнала чоловіка та поховали його в полі.
Представник заінтересованої особи Чепіга Н. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника ДРАЦС, заперечень щодо заявлених вимог не висловила.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до правових позицій Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Статтею ст.317 ч.1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.09.2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
До матеріалів заяви долучено копію свідоцтва серії НОМЕР_1 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявником до заяви долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12025052410001791 від 02.10.2025 року про те, що 29.09.2025 року внаслідок обстрілу FPV-дроном з боку російських окупаційних військ за адресою: АДРЕСА_2 , загинув ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Окрім того, на досліджених в судовому засіданні фотознімках заявник впізнає свого цивільного чоловіка ОСОБА_2 .
Місцем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є м. Покровськ, Покровського району, Донецької області.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, та Наказу Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025р. №367, м.Покровськ перебувало в зоні ведення активних бойових дій з 24.02.2022 по даний час.
У постанові КЦС ВС від 28.02.2024 у справі № 506/358/22 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів установить обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи в точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної влади факту смерті.
Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть.
Згідно із ч. 2 ст. Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.
За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.
Розділом 3 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Європейський суд з прав людини у рішеннях проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia») зазначив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Ураховуючи значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд приймає рішення на підставі всіх поданих заявницею доказів, які оцінюються в їх сукупності та взаємозв`язку.
Враховуючи вищевикладене, наявність об`єктивних перешкод для оформлення смерті ОСОБА_2 , неможливість отримати документи встановленої форми про його смерть, суд визнає встановленим юридичний факт, що громадянин України, чоловічої статі, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Красноармійськ, Красноармійського району, Донецької області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, де відбуваються воєнні дії у м. Покровськ, Покровського району, Донецької області, внаслідок атаки FPVдрона російської федерації.
Відповідно до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст. 247, 263-265, 293, 315, 317 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті особи на території, де відбуваються воєнні дії - задовольнити.
Встановити юридичний факт, що громадянин України, чоловічої статі, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Красноармійськ, Красноармійського району, Донецької області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, де відбуваються воєнні дії у м. Покровськ, Покровського району, Донецької області, внаслідок атаки FPVдрона російської федерації.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 24 червня 2026 року.

Головуючий О.І. Баранов