19.05.26
22-ц/812/1088/26
Провадження № 22-ц/812/1088/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 травня 2026 року м. Миколаїв
справа № 486/35/24
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником – адвокатом Ковалюх Василем Миколайовичем, на ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановлену 24 березня 2026 року під головуванням судді Далматової Г.А., повне судове рішення складено цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позивач зазначав, що 10 листопада 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом ДРАЦС Южноукраїнського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 294. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2024 року шлюбні відносини фактично припинені, внаслідок різних поглядів на життя, сварок, взаємних образ, неможливості знайти спільне рішення сімейних проблем. 
Відповідач ОСОБА_2 звернулася з заявою, в якій просила надати строк на примирення терміном шість місяців.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 березня 2026 року заяву відповідачки  ОСОБА_2 задоволено частково. Надано сторонам строк для примирення тривалістю чотири місяці. Провадження у справі зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України до завершення наданого строку на примирення до 24 липня 2026 року.
Задовольняючи частково заяву про надання сторонам строку для примирення та зупинення провадження, суд виходив з положень до статті 111 СК України та вважав, що оскільки відповідачка не погоджується на розірвання шлюбу та просить надати строк для примирення, з метою забезпечення інтересів обох сторін, збереження сім`ї та з метою вжиття заходів для примирення подружжя необхідно надати сторонам строк для примирення – чотири місяці.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Ковалюх В.М., посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 березня 2026 року, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Ковалюх В.М. зазначав, що суд першої інстанції не мотивував необхідність надання сторонам строку для примирення. Відповідач також не вказала, які саме обставини свідчать про наявність можливості для примирення. Тоді як позивач наполягає, що не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, з якою спільно не проживає майже два роки, не веде спільне господарство та втратив почуття любові до неї.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи що погоджується з ухвалою суду та вважає, що примирення можливе.
Зазначає, що позивач не проживає з родиною два роки так як є військовослужбовцем і захищає Батьківщину. Порушення особистих відносин викликано, на її думку, саме знаходженням чоловіка в постійному стресовому стані, в іншому місці, що унеможливлює його особисте спілкування з нею та сином. Вважає, що якщо наданий час для примирення не призведе до відновлення подружніх відносин вона буде впевнена хоча б в тому, що зробила все можливе для збереження родини. 
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 14 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала районного суду зазначеним вимогам відповідає.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом ДРАЦС Южноукраїнського управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 5).
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 
05 березня 2026 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про надання часу для примирення на шість місяців.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 березня 2026 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено сторонам строк на примирення для збереження сім`ї терміном у чотири місяці до 24 липня 2026 року та зупинено провадження у справі на вказаний строк.
За правилами частини п`ятої статті 211 ЦПК України під час розгляду справи по суті суд сприяє примиренню сторін.
У частині сьомій статті 240 ЦПК України вказується на можливість суду у справах про розірвання шлюбу зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 СК України.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 251 ЦПК України надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення є обов`язковою підставою зупинення провадження у справі крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 СК України.
Стаття 111 СК України передбачає, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечитиме моральним засадам суспільства (частина перша).
Якщо один із подружжя вчинив домашнє насильство, незалежно від стану розгляду порушеного кримінального провадження, цивільної справи або справи про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства, заходи щодо примирення подружжя не вживаються (частина друга статті 111 СК України).
Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2025 року у справі №446/2076/24 зазначав ухвала про зупинення провадження у справі у зв`язку із наданням сторонам строку для примирення є одним процесуальним актом, який може бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду як в частині наданням сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, так і в частині зупинення провадження у справі.
Оскаржуваною ухвалою від 24 березня 2026 року сторонам надано строк для примирення до 24 липня 2026 року (чотири місяці), тобто в межах передбаченого законом строку.
Заперечуючи проти надання строку на примирення, апелянт не посилається на наявність передбачених частиною другою статті 111 СК України обставин.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, бажання відповідачки спробувати зберегти шлюб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з метою збереження сім`ї необхідно вжити заходи для примирення подружжя та частково задовольнив клопотання відповідачки  ОСОБА_2 .
З огляду на викладене не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що шлюбні стосунки сторін фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та позивач втратив почуття любові до відповідачки. До того ж апеляційний суд враховує, що такі обставини будуть предметом дослідження судом першої інстанції при розгляді справи по суті у разі, якщо застосовані судом заходи для примирення подружжя не дадуть позитивного результату.
При вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі суд першої інстанції дотримався положень ч. 7 ст. 240, п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником – адвокатом Ковалюх Василем Миколайовичем – залишити без задоволення, а ухвалу Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повна постанова складена 19 травня 2026 року