Слобідський районний суд міста Харкова 
Номер провадження 1-кп/641/116/2026 	Справа № 641/3135/25 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 рокуСлобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора – ОСОБА_2 ,
захисника обвинуваченого – адвоката – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 , 
потерпілого – ОСОБА_5 ,
представника потерпілого – ОСОБА_6 ,
секретаря – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221150000518 від 15.04.2025 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, не працюючого, з вищою освітою, навчається у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті на 5-му курсі, одруженого, має малолітнього сина – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживачючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 07.04.2025 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин прийшов до свого робочого місця у ТОВ «Машгідропривод», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 14, та підійшов до свого колеги ОСОБА_5 . Під час спілкування між потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт. В ході вказаного словесного конфлікту, у ОСОБА_4 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . В цей же день та час, знаходячись за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_5 , обличчям до нього, на відстані витягнутої руки, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком лівої руки в проекцію нижньої щелепи справа потерпілого.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правого суглобового відростку нижньої щелепи, що не є небезпечним для життя в момент заподіяння, а спричинив за собою тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), ЗГІДНО З П.П. 2.2.1. «а,б,в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, пояснив, що працював разом з ОСОБА_5 на одному підприємстві. Вказав, що на ділянці роботи, яку вони разом виконували він був головним та вирішив перевести ОСОБА_5 на іншу ділянку роботи. Коли сказав потерпілому про своє рішення, між ними виник конфлікт, в ході якого вони висловлювались на адресу один одного нецензурною лайкою та в ході цього конфлікту, кулаком лівої руки наніс в щелепу потерпілого удар. Потерпілий перебував на робочому місці з 7-55 до 8-55 години та самостійно покинув приміщення. Вказав, що хотів запропонувати грошову допомогу в якості компенсації за причинену шкоду, проте потерпілий не відповів на його телефонний дзвінок. В судовому засіданні вибачився перед потерпілим. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, свою провину визнав в повному обсязі. Заперечував проти задоволення цивільного позову, вважав, суму необгрунтованою. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні, не заперечував проти розгляду справи в порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України. Покарання просив призначити обвинуваченому на розсуд суду. Підтримав цивільний позов, заявлений в межах кримінального провадження та зазначив, що визначена сума, це лише частина від повної вартості лікування. Зазначив, що обвинувачений пропонував йому 2000 грн. аби він відмовився від заяви про злочин. Вказав ,що за час перебування на лікуванні, йому було сплачено підприємством 5000 грн. за два місяці лікарняного, заробітну плату не отримував. В обгрунтування суми позовних вимог зазначив, що витратив на лікування, яке ще не завершене, та вказана сума є попереднім розміром витрат на момент звернення із цивільним позовом - суму 3465 грн.00 коп., яка підтверджена чеками та квитанціями. Моральну шкоду оцінює в розмірі 200 000 грн., оскільки обвинувачений не вибачився перед ним. Зазначив, що в процесі лікування йому було проведене двощелепне шинування гнутими шинами з зачіпними петлями за Тигерштедтом та вказана конструкція унеможливлює вживання їжі в звичайному режимі, харчуватися міг виключно рідкою їжею за допомогою трубочки, при цьому відчуваючи нестерпний біль, протягом 5-ти тижнів. Крім того, вказав, що позбавлений можливості жити в звичайному режимі, зокрема, спілкуватися, займатися спортом. Вказав, що має порушення сну, відчуває постійну емоційну напругу, постійно вимушений займатися своєю реабілітацією, що негативно вплинуло на його моральний стан, тому вважає, що сума в розмірі 200 000 грн. є відповідною.
Представник потерпілого підтримав думку потерпілого та вважав, що в позовній заяві в повній мірі обгурнтовано заявлені до стягнення суми позовних вимог, які просить задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочині), і судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення (злочину) в судовому засіданні доведена повністю. 
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також бере до уваги, що обвинувачений не працює, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, навчається на магістратурі та має вищу освіту, одружений, має малолітнього сина – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується посередньо, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий, є учасником бойових дій, має ряд подяк, грамот та нагород за захист держави. 
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів та висновок досудової доповіді, згідно якого, орган пробації надав оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб - середній рівень та вважав за можливе призначити покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також, суд враховує позицію прокурора, який просив призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі, із застосування положень ст. 75 КК України строком на 2 роки та позицію потерпілого та його представника, які просили призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. 
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувавши до нього положення ч.1 статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При розв`язанні цивільного позову, суд приходить до наступного.
Так, згідно ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу вимог ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось цивільним відповідачем ОСОБА_4 , що ним завдано тілесних ушкоджень цивільному позивачу ОСОБА_5 , а саме, згідно з висновком судово-медичної експертизи, спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правого суглобового відростку нижньої щелепи, що не є небезпечним для життя в момент заподіяння, а спричинив за собою тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), згідно з п. 2.2.1. «а,б,в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995. 
На підтвердження понесених витрат на лікування, які просить стягнути цивільний позивач в рахунок матеріальної шкоди, суду надано чеки та квитанції про сплату медичних послуг за період з 07.04.2025 року по 28.04.2025 рік на загальну суму 3465,00 грн., пов`язаних із лікуванням отриманої травми. 
Таким чином, враховуючи, що цивільний позивачем на підтвердження своїх вимоги надано чеки та квитанції, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3465,00 грн.
Щодо розв`язання позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд прихоидть до наступного.
Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пункт 9 роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд враховує характер, тривалість та обсяг душевних та психічних страждань, характер наслідків спричиненої потерпілому душевної травми, оскільки внаслідок вчиненого ОСОБА_4 злочину було завдано шкоди здоров`ю потерпілого, а саме заподіяно йому середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді перелому щелепи, що само по собі є причиною душевних страждань.
Крім того, внаслідок заподіяння насильства за обставин, що мали місце 07.04.2025, було природно заподіяно шкоду честі й гідності потерпілому ОСОБА_5 . При цьому, в результаті отриманої травми, потерпілий змушений тривалий час лікуватись, носити засоби на челюсті, що обмежують його звичайне життя та харчування, отримана травма викликає біль, що внесло певні зміни у життєвий уклад потерпілого.
Поряд з цим, суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_4 не зважаючи на повне визнання провини, вибачився перед потерпілим під час судового розгляду, проте, цивільний позов не визнав в повному обсязі. 
За таких обставин, з урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи, що на момент розгляду справи завдану потерпілому шкоду не компенсовано, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн, задовольнивши повністю позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Судові витрати відсутні, арешт майна – не накладався.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався, тому вказане питання судом не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на ДВА роки.
На підставі ч.1 ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку –ОДИН рік, не вчинить нового злочину й виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1, п. 2 ч.3 ст.76 КК України, а саме – періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , в даному кримінальному провадженні не застосовувався, тому вказане питання судом не вирішується. 
Цивільний позов цивільного позивача –потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 3465,00 (три тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 коп.
Речові докази:
- DVD-R диск із копією відеозапису з камер внутрішнього відеоспостереження із приміщення ТОВ «Машгідропривод», за адерсою: м. Харків, вул. Каштанова, буд. 14, що знаходиться в кримінальному провадженні - зберігати протягом всього часу його зберігання;
- три аркуші паперу формату А4, на яких відображена переписка із застосунку «Telegram», із двома абонентами із номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , що знаходиться в кримінальному провадженні - зберігати протягом всього часу його зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -   	ОСОБА_1