Справа № 444/4935/24    Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3640/25    Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: М.М. Шандри
суддів: Н.П. Крайник, Я.А. Левика
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.
Просив у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 65,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2591147946060.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 07 липня 2025 року позов задоволено.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 65,3 м. кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2591147946060.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3453,00 грн.
Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 вересня 2025 року поновлено строк для подання заяви про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності.
Заяву про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності – задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 64000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду. 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поновив заявнику строк на подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Висновок суду про наявність технічних збоїв у роботі підсистеми «Електронний суд» 12 та 13 липня 2025 року не підтверджується належними доказами та спростовується офіційною інформацією адміністратора системи. Крім того, заявником не наведено поважних причин, які об`єктивно перешкоджали поданню відповідної заяви у встановлений процесуальним законом строк. Апелянт також вказує, що матеріали справи не містять належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу. Подані договір, акт виконаних робіт та рахунок на оплату не підтверджують факту здійснення платежу або виникнення обов`язку щодо його сплати. Жодних платіжних документів, які б свідчили про фактичне понесення таких витрат, заявником не надано. Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим запереченням на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на адвокатські послуги, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень витрат на правову допомогу, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Судом установлено, що 15 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивач подав заяву про поновлення строку на подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу та просив ухвалити додаткове рішення суду, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 64 000 грн.
На обґрунтування заяви зазначав, що з урахуванням вихідних днів 12 та 13 липня 2025 року подання заяви через підсистему «Електронний суд» до закінчення доби 14 липня 2025 року слід вважати таким, що здійснене в межах п`ятиденного строку, передбаченого процесуальним законом. Крім того, посилався на повідомлення ДП «Інформаційні судові системи» про проведення 12 та 13 липня 2025 року, а фактично і 14 липня 2025 року, робіт на інфраструктурі підприємства, у зв`язку з чим сервіси підсистеми «Електронний суд», Електронного кабінету та інші електронні сервіси були недоступні для користувачів. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 64 000 грн, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2024, акт виконаних робіт від 09.07.2025, рахунок на оплату від 09.07.2025.
З копії договору про надання правової допомоги від 01.11.2024 убачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» укладено договір, предметом якого є надання правничої допомоги у цивільній справі за позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Відповідно до умов договору, за надання правничої допомоги клієнт зобов`язався сплатити виконавцю фіксований гонорар у розмірі 41 000 грн, а також додатково оплачувати участь адвоката у судових засіданнях із розрахунку 7 000 грн за безпосередню участь у засіданні та 4 000 грн за участь у засіданні в режимі відеоконференції.
З акта виконаних робіт та рахунку на оплату від 09.07.2025 убачається, що загальна вартість наданої позивачу правничої допомоги визначена у розмірі 64 000 грн. Зазначена сума включає фіксований гонорар, а також оплату участі адвоката у підготовчих судових засіданнях 06.02.2025, 11.03.2025 та 03.04.2025 в режимі відеоконференції, безпосередню участь адвоката у судовому засіданні 17.06.2025 та участь у судовому засіданні 07.07.2025 в режимі відеоконференції.
ОСОБА_1 подала письмові заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких просила відмовити у її задоволенні.
Заперечення мотивувала тим, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 64 000 грн є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами. Зазначала, що рахунок на оплату від 09.07.2025 не містить відомостей про фактичну оплату послуг чи отримання адвокатом грошових коштів, а тому не підтверджує понесення позивачем відповідних витрат. На думку відповідача, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт понесення витрат на професійну правничу допомогу та наявність підстав для їх відшкодування. Крім того, відповідач вказувала на відсутність поважних причин пропуску процесуального строку для подання доказів на підтвердження судових витрат, зазначаючи, що наведені представником позивача доводи не можуть бути визнані такими причинами. Також звертала увагу суду на те, що представником позивача не подано детального опису виконаних робіт та наданих послуг, необхідного для вирішення питання про розподіл судових витрат. Окрім цього, відповідач зазначала, що на час розгляду заяви тимчасово не працює та самостійно здійснює утримання і виховання спільного з позивачем малолітнього сина ОСОБА_3 , 2018 року народження.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині безпідставного поновлення строку на подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч.ч. 3, 6 ст. 123 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали здані на пошту або передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Матеріалами справи встановлено, що рішення у справі ухвалено 07 липня 2025 року. Відтак перебіг п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, розпочався 08 липня 2025 року.
Оскільки п`ятий день строку припадав на 12 липня 2025 року, який є вихідним днем, останнім днем для подання відповідної заяви був перший після нього робочий день, а саме 14 липня 2025 року.
Разом із тим заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу подана представником позивача через систему «Електронний суд» 15 липня 2025 року, тобто після закінчення процесуального строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Із відповіді Державної судової адміністрації державного підприємства «Інформаційні судові системи» на заяву відповідача від 06.10.2025 убачається, що у період з 12.07.2025 по 14.07.2025 в роботі системи «Електронний суд» було зафіксовано технічний збій 14.07.2025 в проміжок часу з 08:00 год до 10:00 год. 
Враховуючи наведені обставини, зокрема незначний характер пропуску процесуального строку (лише один день) та встановлений факт технічного збою в роботі системи «Електронний суд» 14.07.2025, під час якого користувачі були позбавлені можливості повноцінно здійснювати процесуальні дії через систему, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивачу строку на подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із необхідності забезпечення ефективного доступу до правосуддя, дотримання принципу справедливого судового розгляду та недопущення надмірного процесуального формалізму.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для поновлення строку є необґрунтованими, оскільки не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин і не свідчать про неправильне застосування норм процесуального права.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованість і співмірність заявленому розміру, а також про наявність підстав для їх відшкодування, у зв`язку з чим стягнув з відповідача на користь позивача 64 000,00 грн судових витрат.
Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення, заявлений до стягнення з відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу, який складає 64000 грн не є співмірним із: складністю справи; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Ураховуючи доводи сторін щодо розподілу відповідних витрат, беручи до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, а також майновий стан відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні підстави для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх частковою необґрунтованістю, що в свою чергу, зумовлює часткове задоволення заяви відповідача та, відповідно, стягнення з позивача на користь відповідача вказаних витрат у розмірі 25000 грн.
За таких обставин, додаткове рішення слід змінити, заяву позивача про стягнення судових витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 вересня 2025 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити.
Заяву про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 25000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
У решті додаткове рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 17.06.2026. 

Головуючий      
Судді