ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/1793/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Кролевець О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Газтек"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області (Семенчук Н.О.)
від 12.01.2026

та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Богатир К.В., Поліщук Л.В., Таран С.В.)
від 12.03.2026 (повний текст складений 19.03.2026)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Газтек"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; 2) Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про визнання недійсними рішень загальних зборів

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хід розгляду справи
1. Приватне акціонерне товариство "Газтек" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (далі - Відповідач) про визнання недійсним рішення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Відповідача від 08.06.2023 стосовно припинення повноважень голови та членів наглядової ради товариства з дати прийняття цього рішення; обрання членів наглядової ради товариства; затвердження умов цивільно-правових договорів з членами наглядової ради товариства, встановлення розміру їх винагороди, обрання особи, яка уповноважується на підписання договорів з членами наглядової ради товариства.
2. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що спірні рішення загальних зборів акціонерів Відповідача порушують його права та інтереси як акціонера Відповідача.
3. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №915/1793/23, у задоволенні позову відмовлено.
4. Верховний Суд у постанові від 07.10.2025 касаційну скаргу Позивача на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 залишив без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №915/1793/23 залишив без змін.
Стислий зміст оскаржуваного судового рішення
5. Господарський суд Миколаївської області ухвалою від 12.01.2026, залишеною без змін Південно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 12.03.2026, у задоволенні клопотання про витребування доказів та про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - відмовив.
6. Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:
- факт припинення дії Договору управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022 на підставі листа АРМА від 22.07.2024 не є істотною обставиною для вирішення справи №915/1793/23, оскільки предметом спору у даній справі було оскарження законності рішень позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Відповідача, які відбулись 08 червня 2023 року;
- на момент скликання та проведення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Відповідача, які відбулись 08 червня 2023 року, Договір управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022 був чинний, а повноваження АТ «ДАТ "Чорноморнафтогаз" як управителя легітимними;
- законодавство не передбачає механізму визнання ухвали про арешт "недійсною з моменту винесення" внаслідок її скасування іншим складом суду через зміну обставин або відпадання потреби в арешті. У період дії ухвали про арешт (з 2022 по червень 2024 року) вона була законною, чинною та обов`язковою до виконання на всій території України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та правова позиція інших учасників справи
7. 30 березня 2026 року Позивач (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2026 у справі № 915/1793/23, в якій просить:
- передати справу № 915/1793/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) для вирішення виключної правової проблеми;
- скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2026 у справі № 915/1793/23 повністю;
- справу № 915/1793/23 передати на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області з вказівкою про необхідність задоволення клопотання про витребування доказів (листа АРМА з усіма додатками та додаткового договору №2) та здійснення змістовного судового розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
8. Підставами касаційного оскарження Скаржник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права, а саме вказує, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи:
- неправильно застосували статтю 320 ГПК України, проігнорувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13. Суди помилково ототожнили дати створення документа (листа АРМА від 2024 року) з датою виникнення юридичного факту. Натомість, нововиявленою обставиною у справі є юридичний факт відсутності легітимних повноважень в Управителя, який об`єктивно існував на момент проведення зборів, але був документально підтверджений (через процедуру виконання рішень ВАКС) пізніше;
- необґрунтовано відмовили у витребуванні ключових доказів, а саме листа АРМА від 22.07.2024 № 1055/6.1-33-24/6.2 з усіма додатками та Додаткового договору № 2 від 12.11.2024;
- порушили принцип "суд, встановлений законом" (статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних у системному взаємозв`язку зі статтею 11 ГПК України (застосування Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права) та статтею 320 ГПК України (підстави для перегляду за нововиявленими обставинами), а висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах відсутній. 
9. Відповідач в межах строку, встановленого Верховним Судом, подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
10. Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
11. Предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні заяви про витребування доказів та про відмову у перегляді рішення за нововиявленими обставинами.
12. Скаржник просить передати цю справу № 915/1793/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає, що справа містить виключну правову проблему. 
13. Стосовно клопотання Скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, слід зазначити таке.
14. Обґрунтовуючи вказане клопотання Скаржник зазначає, зокрема, на те, що ця справа містить виключну правову проблему щодо застосування пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України.
15. Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
16. Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
17. Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.
18. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.
19. Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду у низці судових рішень (від 10.07.2019 у справі №431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі №357/13182/18, від 23.06.2020 у справі №910/8130/17, від 09.07.2020 у справі №610/1065/18, від 15.09.2020 у справі №910/32643/15, від 13.10.2020 у справі №640/17296/19, від 23.10.2020 у справі №906/677/19, від 14.04.2021 у справі №757/50105/19, від 22.04.2021 року у справі №640/6432/19, від 28.04.2021 у справі №916/1977/20, від 18.05.2021 у справі №758/733/18). У вказаних постановах також зазначено, що виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.
20. Клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі не містить аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, в тому числі наявності правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у справах з подібними правовідносинами; не викладено правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій; за відсутності також і посилання на справи, у яких виникає проблема правозастосування з подібними правовідносинами.
21. Питання щодо застосування статті 320 ГПК України, за наведеними Скаржником доводами та покликаннями, не відповідає вимогам статті 302 ГПК України та не свідчить про наявність обґрунтованої та мотивованої необхідності передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
22. Отже, заявлене Скаржником клопотання не містить належного обґрунтування передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, які визначені частиною шостою статті 302 ГПК України.
23. З огляду на викладене вище, відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому у задоволенні клопотання Скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
24. Перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у господарських справах врегульовано главою 3 розділу IV Господарського процесуального кодексу України та є особливим видом провадження в господарському судочинстві.
25. Відповідно до статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
26. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.
27. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.
28. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а).
29. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) те, що ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; 3) істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/19793/14, від 25.08.2020 у справі № 910/6052/16, від 07.10.2020 у справі № 922/1026/19.
30. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом у разі виконання вимог процесуального закону. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.
31. Згідно з положеннями частини четвертої статті 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
32. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17.
33. У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, на неврахування якої судами попередніх інстанцій посилається Скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
34. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови"). Однак, при цьому ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії"). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України").
35. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії"). Схожий за змістом висновок викладено в пункті 5.48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18.
36. У справі, що розглядається, в обґрунтування доводів заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, Позивач посилався на те, що нововиявленою обставиною у цій справі є факт припинення дії договору управління активами (майном) № 11/2022 від 05.07.2022, який був ключовою підставою для висновків суду першої інстанції. Ця обставина стала відома Позивачу лише з рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/150/25 від 10.07.2025, повний текст оприлюдненого лише 09.09.2025, в якому встановлено: "АРМА листом від 22.07.2024 №1055/6.1-33-24/6.2 проінформувало АТ "Чорноморнафтогаз" про припинення договору №11/2022 від 05.07.2022 в частині акцій, що належать компаніям, визначеним ухвалі слідчого судді Вищого антикорупційного суду України від 25.06.2024 у справі № 991/3183/24".
37. Суди попередніх інстанцій, здійснивши аналіз усіх необхідних ознак існування нововиявлених обставин, дійшли висновку, що наведена заявником обставина не підпадає під ознаки, наведені у пункті 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України.
38. Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що законодавство не передбачає механізму визнання ухвали про арешт "недійсною з моменту винесення" внаслідок її скасування іншим складом суду через зміну обставин або відпадання потреби в арешті. У період дії ухвали про арешт (з 2022 по червень 2024 року) вона була законною, чинною та обов`язковою до виконання на всій території України. Дії Управителя, вчинені в цей період (зокрема участь у зборах 08.06.2023), базувалися на чинному судовому рішенні.
39. Суд зауважує, що однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі статті 320 ГПК України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.
40. З урахуванням вищезазначеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у цій справі про те, що обставини, на які вказує Скаржник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 320 ГПК України, а тому, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
41. Також Скаржник, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в частині гарантії на розгляд справи судом, встановленим законом) у системному взаємозв`язку зі статтею 11 ГПК України та статтею 320 ГПК України у подібних правовідносинах.
42. Проаналізувавши вказані доводи касаційної скарги, Суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
43. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
44. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
45. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 908/3321/23, від 25.02.2025 у справі № 903/622/24, від 04.02.2025 у справі № 909/996/22.
46. Як вбачається із змісту постанови апеляційного суду, суд надавав оцінку доводам Позивача, якими останній обґрунтував підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.
47. Так, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що на момент скликання та проведення позачергових дистанційних загальних зборів акціонерів Відповідача, які відбулись 08 червня 2023 року, Договір управління активами (майном) №11/2022 від 05.07.2022 був чинний, а повноваження АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" як управителя легітимними. 
48. Таким чином, як вбачається з судових рішень у цій справі, судами було надано оцінку всім доводам заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та правильно застосовано законодавство, яким врегульовано питання перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Судами було вірно вказано, що обставини на які вказує Скаржник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 320 ГПК України. При цьому доводи в обґрунтування відсутності висновків Верховного Суду направлені на намагання Скаржника довести касаційному суду неправомірність висновків щодо того, що подані Позивачем докази не є нововиявленими обставинами, а є новими доказами.
49. При цьому, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій (постанови Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15 та 24.09.2020 у справі №922/1141/19).
50. Відтак, наведена Скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
51. Також Скаржник у касаційній скарзі вказує, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у витребуванні ключових доказів: лист АРМА від 22.07.2024 № 1055/6.1-33-24/6.2 з усіма додатками та додаткового договору № 2 від 12.11.2024. Вказав, що суди проігнорували, що ці документи матеріалізують юридичний факт визнання самими сторонами відсутності підстав для управління. Без огляду повного тексту листа АРМА (який містить приховані додатки на 50 аркушах, про що стало відомо з інших справ) та додаткового договору неможливо встановити, чи погодили сторони ретроспективне припинення зобов`язань.
52. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
53. Зі змісту вказаної норми вбачається, що підставою для скасування судового рішення є не будь-яке порушення норм процесуального права, а лише таке, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
54. Суд зазначає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 ГПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору вірогідності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
55. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК).
56. Водночас за приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
57. Доводи Скаржника в частині необґрунтованого відхилення судами попередніх інстанцій його клопотання про витребування і дослідження доказів Суд вважає безпідставними та необґрунтованими, так як за текстом касаційної скарги Скаржник лише вказує на те, що без огляду повного тексту листа АРМА та додаткового договору неможливо встановити, чи погодили сторони ретроспективне припинення зобов`язань, при цьому в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини третьої статті 310) не доводить, що така відмова є необґрунтованою, зокрема у контексті висновків, які суди попередніх інстанцій поклали в її основу.
58. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Позивач просив витребувати документи, які не стосуються предмета доказування у справі №915/1793/23, законності рішень позачергових дистанційних загальних зборів від 08.06.2023. Документи, створені у другій половині 2024 року, не можуть підтверджувати чи спростовувати обставини, що мали місце за рік до їх появи.
59. Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
60. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Суд зазначає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень, отже, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
61. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
62. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
63. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
64. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Газтек" про передачу справи № 915/1793/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Газтек" залишити без задоволення.
3. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12.01.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 у справі № 915/1793/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова 

О. Кролевець