УХВАЛА
28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 715/1192/21
провадження № 51-940ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисників засудженого ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2026 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, стверджуючи про незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, а також зазначити, у чому саме полягають допущені судами порушення, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставою для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з урахуванням приписів статей 412-414 КПК. 
Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржників, що відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Водночас за змістом касаційної скарги захисники не погоджуються із вироками місцевого та апеляційного судів, зокрема у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК). Проте викладені ними твердження у вказаній частині стосуються встановлення фактичних обставин справи та відповідно до приписів ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, однак згідно з статтями 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду.
Крім того, Суд зауважує, що скаржники узагальнено вказали у касаційній скарзі про незгоду з оскаржуваними судовими рішеннями, зокрема у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, проте не конкретизували у чому саме полягають такі порушення з огляду на приписи ст. 413 КПК та не обґрунтували доводів у цій частині.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що касатори стверджують про недослідження безпосередньо судом частини доказів сторони обвинувачення, проте не уточнюють, які саме це докази та чи посилався на них суд у вироку як на такі, що підтверджують встановлені судом обставини.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додається копія судового рішення, що оскаржується. 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисники оскаржують вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2026 року, проте касатори усупереч приписам ч. 5 ст. 427 КПК не долучили копії цих судових рішень.
Указане становить не лише формальне порушення вимог ст. 427 КПК, але й по суті не дає можливості Верховному Суду перевірити дотримання суб`єктами подання касаційної скарги положень статей 424, 425, 426 КПК, а саме: чи належать зазначені вище судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку; чи мають право захисники подати касаційну скаргу на зазначені рішення судів та чи дотримано строку касаційного оскарження. 
З огляду на те, що касаційна скарга захисників не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3