ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3954/25 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Терези Ю.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Воронкової Олени Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі- ГУ ПФУ в Рівненській області/ відповідач 1) від 21.02.2025р. №253550005158 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 із врахуванням до трудового стажу періодів трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.07.1982, починаючи з 24.01.2025р.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі- ГУ ПФУ в Чернігівській області/ відповідач 2) зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.07.1982р. та призначити і виплатити позивачу пенсію за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 з урахуванням періодів трудового (страхового) стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.07.1982, починаючи з 24.01.2025р.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач не несе відповідальності за порушення адміністрацією підприємства вимог ведення трудових книжок, тому періоди його роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу відповідно до записів трудової книжки, яка є основним документом про трудову діяльність працівника. Формальні неточності не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області у рішенні про відмову зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.07.1982р., оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відтиск печатки на титульній сторінці не відповідає відтиску печатки в першому записі. У зв`язку з цим, страховий стаж позивача не може бути враховано за даними вказаної трудової книжки. Суд взяв до уваги, що позивачем не надані інші документи про підтвердження трудового стажу, передбачені пунктом 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Окремо суд зазначив, що відповідно до трудової книжки позивач працював на території Республіки Білорусь з 14.07.1982р. по 28.04.1983р., з 17.06.1985р. по 06.06.1994р. та з 17.06.1994р. по 21.09.2001р., і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, врахував встановлений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області страховий стаж позивача, який згідно з наданими документами становить 17 років 6 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії по віку відповідно до Закону № 1058-ІV. Якщо врахувати періоди роботи в Республіці Білорусь по 31.12.1991р., то страховий стаж позивача становитиме менше 32 років, що не даватиме право на призначення пенсії за віком після досягнення ним 60 років. Відтак суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21.02.2025 №253550005158. З огляду на те, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до трудового стажу періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.07.1982 та призначити і виплатити позивачу пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, починаючи з 24.01.2025, є похідною від першої позовної вимоги, у її задоволенні також слід відмовити.
В апеляційній скарзі представником позивача висловлено прохання скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт з посиланням на сталу практику Верховного Суду зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд застосував норми про дію Угоди з Білоруссю, але не врахував положення статті 24-1 Закону №1058-IV, які прямо передбачають зарахування стажу в СРСР до 1991 року при відсутності пенсійних виплат з іншої держави, але не встановив, що такі виплати здійснювались, тому відмова у зарахуванні стажу є необґрунтованою. Також звернув увагу на те, що предметом спору є не лише стаж роботи, набутий в Республіці Білорусь, а увесь трудовий стаж, підтверджений записами в трудовій книжці позивача. Відповідно до чинного законодавства України, трудовий стаж, набутий до 01.01.2004р., підтверджується саме записами в трудовій книжці. У сукупності весь наявний у позивача страховий стаж є достатнім (35р. 11 м. 8 д.) для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Суд першої інстанції не врахував усі надані докази та неправомірно звузив предмет спору лише до періоду роботи за межами України, чим допустив порушення норм матеріального права, що є підставою для ухвалення нового рішення про задоволення позову.
У відзиві ГУ ПФУ в Рівненській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Повторює, що до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.07.1982р., оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, бо відтиск печатки на титульній сторінці не відповідає відтиску печатки в першому записі. Окрім того, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.07.1982р. позивач працював на території Республіки Білорусь у певні періоди і з урахуванням вимог статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норм Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої в м. Київ 14.12.1995р., яка припинила дію 23 грудня 2023 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було встановлено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 17 років 6 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії по віку відповідно до Закону № 1058-ІV.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2025р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21.02.2025р. №253550005158, прийнятим за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону №1058-IV через відсутність необхідного трудового стажу 32 роки. В рішенні зазначено наступне. Вік позивача 60 років 0 місяць 21 день. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 32 роки. Після досягнення віку 63 роки відсутній необхідний страховий стаж 25-35 років, пенсія за віком призначається після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15-25 років. Страховий стаж позивача становить 17 років 06 місяців 21 день. До страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.07.1982р., оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відтиск печатки на титульній сторінці не відповідає відтиску печатки в першому записі. 
Не погодившись з відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступні норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
На день звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося 60 років. 
За результатами розгляду документів відповідачем 1 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Закон № 1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року. До вказаної дати порядок обчислення стажу визначався Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також за статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
На час первинного заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 19 липня 1982 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985р. №252) (далі - Інструкція № 162).
Пунктом 2.2 Інструкції № 162 було передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про працівника, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.4.1 Інструкції № 162).
Відповідно до п.2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
Приписами пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за № 58 (далі- Інструкції № 58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктами 2.6, 2.9 Інструкції № 58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
Поряд із цим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідно до пункту 2.12. Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. 
Згідно із сталою судовою практикою працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення працівника його конституційного права на соціальний захист з питань призначення пенсії по віку на загальних підставах.
Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області у рішенні про відмову зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції № 58, відтиск печатки на титульній сторінці не відповідає відтиску печатки в першому записі. У зв`язку з цим, страховий стаж позивача не може бути враховано за даними вказаної трудової книжки.
Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії з мотивів невідповідності записів у трудовій книжці вимогам Інструкції № 58, відповідач 1 не врахував наведених норм законодавства та судової практики з цього питання.
З рішення суб`єкта владних повноважень не видно, які саме недоліки ведення трудової книжки перешкоджали врахувати записи у ній для підтвердження страхового стажу позивача. Відповідач 1 також не зазначив у рішенні, який дефект трудової книжки взагалі не дозволив використати цей документ для обчислення пенсійного стажу, за якими ознаками він був настільки значимий, що фактично нівелював частину інформації про періоди трудової діяльності позивача. Невідомо, які відомості з трудової книжки були взяті до уваги для підрахунку страхового стажу 17 років 06 місяців 21 день, а які не враховано і чому.
Незрозумілими за своєю суттю залишаються доводи відповідачів у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу щодо періодів роботи позивача в Республіці Білорусь та юридичні причини їх нехтування.
Суд першої інстанції обмежився повторенням обставин, встановлених у оскарженому рішенні відповідача 1, не звернув увагу на наведені прогалини в акті індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, які завадили сформувати цілісну картину правової проблеми у спірних правовідносинах, і з трудовою книжкою позивача зокрема, та самостійно не з`ясував фактичні обставини справи.
Отже, доводи відповідачів суд прийняв як належні, тоді як аргументам позовної заяви не надав належної правової оцінки.
За таких обставин є підстави для висновку про невідповідність рішення ГУ ПФУ у Рівненській області критеріям обгрунтованості, тому воно як протиправне підлягає скасуванню.
Відтак, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, і водночас недоведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції має бути скасовано з ухваленням нового рішення.
Обираючи спосіб відновлення порушеного права зобов`язального характеру відповідно до пунктів 2 і 10 частини другої і частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд вважає, що з урахуванням змісту рішення про відмову в призначенні пенсії та мотивації суду першої інстанції, необхідно застосувати інший спосіб захисту прав позивача, який не суперечить закону і забезпечить ефективний захист прав, свобод та інтересів, шляхом зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення з огляду на висновки апеляційного суду.
Сплачені позивачем кошти за звернення до суду з позовом у розмірі 1 211,20 грн та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн, а загалом у сумі 3 028,00 грн згідно з правилами статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ в Рівненській області.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Воронкової Олени Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21.02.2025р. №253550005158 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із датою звернення 14 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків даної постанови суду апеляційної інстанції.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: 33028, місто Рівне, вулиця Олександра Борисенка, будинок 7, код ЄДРПОУ 21084076) суму судового збору у розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Тереза Ю.О.