Справа № 583/696/26
2/583/660/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді  - Плотникової Н.Б. 
при секретарі    - Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом 
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
11.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 25964,98 грн.; стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, нараховані на суму матеріальної шкоди за період з 05.03.2023 р. по день ухвалення судового рішення; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат пов`язаних із проведенням експертизи у сумі 5000,00 грн., сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4450,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.03.2023 р. з вини водія автомобіля ВАЗ 21099 днз НОМЕР_1 ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої було суттєво пошкоджено автомобіль марки FORD Sierra НОМЕР_2 під його (позивача) керуванням, та йому, як власнику даного автомобіля завдані значні збитки. Згідно висновку експерта № 01324 від 10.07.2024 р. розмір матеріального збитку становить 33244,98 грн., вартість відновлювального ремонту складає 140853,69 грн., вартість автомобіля після настання пошкоджень дорівнює вартості металобрухту складників та складає 4080 грн. Належний розмір суми матеріального збитку становить 29164,98 грн. Раніше він ( ОСОБА_1 ) звертався з позовом до страхової компанії та винуватця ДТП. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.10.2024 р. по справі № 583/3898/24 позов задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 25964,98 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір франшизи у розмірі 3220,00 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведення експертизи у розмірі 5000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 133,23 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 550,00 грн.; стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1077,97 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4450,00 грн. Постановою Сумського апеляційного суду від 25.09.2025 р. рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.10.2024 р. в оскаржуваній частині скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про стягнення суми страхового відшкодування, витрат за проведення експертизи та судових витрат відмовлено. Апеляційний суд зазначив, що підставою скасування судового рішення є саме пропуск річного строку звернення до страховика, а не відсутність шкоди чи вини відповідача, що підтверджує право позивача на звернення безпосередньо до заподіювача шкоди, тому він звернувся з вказаним позовом.
17.02.2026 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, справа розглядається в порядку заочного провадження.
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 18.01.2024 року по справі №575/1165/23, що набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даним вироком встановлено, що 05.03.2023 близько 05:50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-1705 зі сторони м. Охтирка в бік смт. Велика Писарівка Охтирського району Сумської області в районі перехрестя доріг поблизу с. Добрянське Охтирського району Сумської області, в порушення вимог пунктів 11.3, 12.1, 12.6.ґ, 12.9.б Правил дорожнього руху України, рухаючись в світлу пору доби з перевищенням швидкості руху транспортного засобу, не вибравши безпечну швидкість руху, при якій він мав би контролювати свій рух, здійснив наїзд на купу піску, яка була розташована на його смузі руху, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічну смугу, де відбулося зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Порушення ОСОБА_2 пунктів 11.3, 12.1, 12.6.ґ, 12.9.б Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 ( а.с. 9-18).
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу №570 від 02.05.2023 р., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 12.01.2018 р.
З метою визначення розміру завданого матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 звернувся до судового експерта автотоварознавця ФОП ОСОБА_4 , з яким 20.06.2024 р. уклав договір №30/24 (а.с. 37-39).
Відповідно до висновку судового експерта Ковтуна М.Є. за результатами транспортної товарознавчої експертизи №01324 від 10.07.2024 р. вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05.03.2023 року, дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП до настання пошкоджень та складає 33244,98 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05.03.2023 року, складає 140853,69 грн.; вартість автомобіля «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05.03.2023 року, після настання пошкоджень дорівнює вартості металобрухту складників та складає 4080,00 грн.
Витрати на проведення експертизи склали 5000 грн, які були сплачені позивачем відповідно до квитанції №1351589091 від 25.06.2024 р. ( а.с.70).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № 211113860 у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» ( ЄДРПОУ 22868348).
Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.10.2024 у справі №583/3898/24 (провадження №2/583/1007/24) позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування було задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 25964, 98 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір франшизи у розмірі 3200,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 5000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 133,23 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 550,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1077,97 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4450,00 грн.
Постановою Сумського апеляційного суду від 25.09.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині скасувано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» про стягнення суми страхового відшкодування, витрат за проведення експертизи та судових витрат відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 1816 грн 80 коп.
Колегія суддів Сумського апеляційного суду прийшла до висновку, що висновок суду першої інстанції про те, що у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» виник обов`язок щодо виплати страхового відшкодування та наявні підстави для покладення обов`язку на страхову компанію щодо відшкодування матеріальної шкоди, є необґрунтованим та таким, що суперечить п. 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 05.03.2023 сталася ДТП за участю транспортних засобів позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Останній не повідомляв страхову компанію про ДТП. Разом із тим ОСОБА_1 звернувся до страхової із заявою про виплату страхового відшкодування лише 27 березня 2024 року, тобто більше ніж через 1 рік з моменту настання ДТП. За встановлених обставин колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстави для стягнення з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на користь позивача страхового відшкодування, витрат за проведення експертизи та судових витрат.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова ОП Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
На час настання ДТП діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 (далі - Закон №1961-IV), який втратив чинність 01.01.2025 у зв`язку з введенням в дію Закону України №3720-IX від 21.05.2024 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У частині першій статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що:
«Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) також зазначено, що:
«Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування».
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Отже, касаційний суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.
Враховуючи викладене, пропуск встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річного строку звернення потерпілої особи до страховика за відшкодуванням шкоди не є підставою для покладення такої шкоди в межах страхової суми на страхувальника, однак якщо потерпіла особа доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від неї причини, вона має право вимоги відшкодування шкоди за рахунок страховика в судовому порядку. 
Як було встановлено рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.10.2024 р. у цивільної справи №583/3898/24 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за полісом № 211113860 у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Згідно полісу № 211113860 за шкоду, заподіну майну третьої особи, на одного потерпілого встановлена страхова сума у розмірі 160000,00 грн. Розмір безумовної франшизи складає 3200,00 грн.
Рішенням суду у даній справі №583/3898/24 від 16.10.2024, яке було скасовано постановою Сумського апеляційного суду від 25.09.2025 лише в частині стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування, витрат за проведення експертизи та судових витрат, з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 3200,00 грн. та моральну шкоду 10000,00 грн.
Постановою Сумського апеляційного суду від 25.09.2025 по даній справі позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у стягненні з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на його користь страхового відшкодування у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 річного строку звернення потерпілої особи до страховика за відшкодуванням шкоди.
Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у сумі 25964,98 грн., яку просить стягнути позивач з відповідача ОСОБА_2 , не перевищує ліміт відповідальності страховика.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, те, що відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці, враховуючи, що судом вже було прийнято рішення про відмову у стягненні зі страхової компанії страхового відшкодування, та що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у сумі 25964,98 грн., яку просить стягнути позивач з відповідача ОСОБА_2 , не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, необхідно відмовити.
Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
На підставі викладеного, ст. 22, 999, 1166, 1187, 1188, 1194, 1177 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 247, 263-265,282 ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Охтирського
міськрайонного суду      Н.Б. Плотникова