Справа № 604/312/26
Провадження № 2/604/334/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження при заочному розгляді в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :
13 березня 2026 року позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» через систему «Електронний суд» звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 27024,99грн.
В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на те, що 25.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі Договір № 2011650 про надання споживчого кредиту. За умовами вказаного договору, відповідачу було видано кредитні кошти у розмірі 5000 грн, шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, вказаний останнім особисто під час укладання Договору, строком 358 днів: з 25.12.2024 року по 19.12.2025 року, з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. За твердженням позивача ТОВ «Слон Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору, в свою чергу відповідачем умови договору не виконано, не повернуто в повному обсязі кредит Кредитодавцю та не сплачено відсотки за користування кредитом. 
Крім того вказує, що 13 серпня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 13082025-1, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає Фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймає належні Клієнту права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № 13082025-1 від 13.08.2025 ТОВ «ФК» «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №2011650 від у сумі 22224,99 грн, з яких: 4999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7225 грн - заборгованість за відсотками, 10000грн- заборгованість за пенею.
За розрахунками позивача заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 27024,99грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 4999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 7225 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 128 календарних днів 4800грн., штрафні санкції 10000 грн..
Відповідач ОСОБА_1 на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» жодних платежів станом на 13.03.2026 року (дата звернення з позовом до суду) не здійснив. Оскільки відповідач добровільно не сплатив суму боргу за кредитом, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 27024,99грн грн, а також в порядку розподілу судових витрат стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000грн.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Також, Ухвалою суду від 24.03.2026 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначену інформацію. 
14 квітня 2026 року на адресу суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов лист від 07.04.2026 №20.1.0.0.0./7-260401/70999-БТ з інформацією, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 25.12.2024 року було зараховано кошти у сумі 5000грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою подав заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника банку, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву по суті позову не подав. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його реєстрації. До суду повернулись почтові відправлення направлені на адресу реєстрації відповідача з відмітками Укрпошти – « про відсутність адресанта за вказаною адресою» та про – «відмову отримання відправлення». 
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б).
Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.
Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» ( надалі Товариство) та ОСОБА_1 ( надалі споживач або відповідач ) уклали договір №2011650 про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний», у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M033», відповідно до якого, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язалось надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Сторонами договору погоджено наступні умови кредитного договору: сума кредиту складає 5000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Тип процентної ставки – фіксована. Передбачено підвищену процентну ставку 15% в день за перший день користування кредиту; стандартну процентну ставку, яка становить 3% в день та застосовується з другого дня користування кредитом та діє до 23.01.2025; знижена процентна ставка 1,5%, що діє на умовах визначених п.п. 1.5.2.1. та пільгова процентна ставка у розмірі 0,75% застосовується з 24.01.2025. Загальні витрати на дату укладення Договору складають: 17475,00 грн., якщо застосовано стандартну процентну ставку протягом періоду її дії; 15300,00 грн., якщо застосовано знижену процентну ставку, протягом періоду її дії. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 13574,76 % річних, якщо застосовано стандартну процентну ставку; 2782,62% річних, якщо застосовано знижену процентну ставку. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає: 22 475,00 грн., якщо застосовано стандартну процентну ставку або 20 300,00 грн., якщо застосовано знижену процентну ставку.
За умовами п.2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
Згідно з пунктом 3.1. договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом за процентною ставкою, визначеною Договором, яка діє у відповідний період користування кредитом та у межах строку кредиту. Проценти нараховуються щодня, виходячи з фактичної кількості календарних днів у періоді, за який здійснено нарахування.
Відповідно до пункту 5.1. договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 5.3. договору.
Пунктом 6.4. договору сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 500 грн. на 4-й такого невиконання та/або неналежного виконання, та у розмірі 100 грн. починаючи з 5 дня за кожен день такого невиконання та/або неналежного виконання.
За умовами п. 9.2. Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.4.Договору(включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним.
Також, 25.12.2024 ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 підписано: паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту.
На підтвердження перерахування грошових коштів ОСОБА_1 та наявності в відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем надано довідку - ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» відповідно до якої було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Слон Кредит»: на суму 5000.00 грн. Session ID – 028880665689, Сайт торгівця - https://sloncredit.ua, Код авторизації – 877723, Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», Дата і час створення - 2024-12-25 15:56:48, Дата і час прийняття в роботу - 2024-12-25 15:56:50, Дата і час виконання - 2024-12-25 15:56:51, Призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ 5168745644569490.
Згідно з листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.04.2026 №20.1.0.0.0./7-260401/70999-БТ, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 25.12.2024 року зараховано кошти у сумі 5000грн.
Таким чином, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 5000грн.
В свою чергу, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 27024,99грн.
Водночас ОСОБА_1 не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком НОМЕР_2 на спростування обставин отримання 25.12.2024 кредиту в сумі 5000грн.
У матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем обов`язку за укладеним з ТОВ «Слон Кредит» договору № 2011650 про надання споживчого кредиту, з повернення кредиту.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Слон Кредит, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом 13.08.2025 року становить 22224грн., з яких сума кредиту – 4999,99 грн., сума процентів за користування кредитом - 12100 грн., 1000 грн. штрафних санкцій.
Судом також встановлено, що 13 серпня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» ( надалі Клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» ( надала Фактор) укладено договір факторингу № 13082025-1, відповідно до умов зазначеного договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом ( плату за процентною ставкою ), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі , право на одержання яких належить Клієнту. 
Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним Договором факторингу від 13.08.2025 року № 13082025-1, ТОВ «Слон Кредит» передав, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» прийняв реєстр боржників в кількості відступлених прав грошової вимоги - 2445.
Згідно з витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 13 серпня 2025року №31012025 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2011650 у загальному розмірі 22224,99грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4999,99 грн., заборгованість за відсотками 7225грн, заборгованість за пенею – 10000грн.
Надані позивачем договір факторингу, а також витяг з Реєстру боржників, який є додатком до договору, свідчать про те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 2011650 про надання споживчого кредитувід 25.12.225.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 2011650 від 25.12.2024 року, здійсненого первісним кредитором за період з 25.12.2025 по 18.12.2025 заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.12.2025 становить 22224,99грн, яка складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 4999,99грн., заборгованість за відсотками ( на дату продажу ) у розмірі 7225грн. та заборгованості по штрафам у розмірі 10000грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором кредиту, здійсненого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 15.08.2025 - 19.12.2025 після укладення вищевказаного договору факторингу № 13082025-1, позивачем нараховано за вказаний період відсотки за користування кредитом у загальному розмірі 4762,50грн.
Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «;Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч.1 ст.3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
З досліджених доказів судом встановлено, що 25.12.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» (кредитодавець) і ОСОБА_1 (позичальник), було укладено електронний договір № 2011650 про надання споживчого кредиту, у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) M033, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 5000грн шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка) № НОМЕР_2 , строком кредитування – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, дата повернення 19.12.2025., з процентною ставкою за перший день користування 15% та з 26.12.2026 з процентною ставкою 0,75% в день. 
Таким чином, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит» не був би укладений.
Підписавши 25.12.2024 року договір № 2011650 електронним підписом одноразовим ідентифікатором M033, ОСОБА_1  добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
При цьому спірний договір, укладений між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит» в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.
Матеріали справи не містять і заявник не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит» договору договір № 2011650 про надання споживчого кредиту від 25.12.2024, факт отримання відповідачем коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», - суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4999,99 грн та суму заборгованості по нарахованим відсоткам у загальному розмірі 12025грн.
Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 10000грн, судом враховано наступне. 
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки 10000грн штрафних санкцій за договором № 2011650 про надання споживчого кредиту від 25.12.2024 нараховані за період воєнного стану, позивачу у їх стягненні слід відмовити.
За змістом частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для частково задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за договором № 2011650 про надання споживчого кредиту від 25.12.2024 у загальному розмірі 17024,99 грн, з яких 4999,99 грн заборгованості за тілом кредиту та 12025 грн заборгованості за відсотками, в іншій частині вимоги позивача є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, у виді сплати судового збору в сумі 2662,40 грн.
Позовні вимоги задоволено на 63% (17024,99грн./ 27024,99грн х 100%).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1677,31грн (2662,40 грн х 63% / 100 %) судового збору 
У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в. ч. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
При вирішенні питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Судом враховано судові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13березня 2025року у справі №275/150/22(провадження 61-13766св24).
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судом встановлено, що понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги № №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, Актом № 16236 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.03.2026 в якому зазначено детальний перелік виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 10000 грн, рахунком на оплату №16236-10/03-2026 від 10.03.2026.
Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт надання адвокатом Столітнім М.М. правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»
Клопотання та/або заперечення від ОСОБА_1 чи від представника, щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило.
За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати на правову допомогу у сумі 6300грн (10000х63%/100%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 247, 258, 259, 264, 265,280,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінтраст Капітал" (м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором №2011650 про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний» від 25.12.2024 у загальному розмірі 17024,99 ( сімнадцять тисяч двадцять чотири гривні 99 копійок), що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4999,99(чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 99 копійок) та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі  12025,00 ( дванадцять тисяч двадцять п`ять гривень 00 копійок), а також суму судового збору в розмірі 1677,31 ( одна тисяча шістсот сімдесят сім гривень 31 копійка) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6300 ( шість тисяч триста гривень 00 копійок), а всього 25002,30 (двадцять п`ять тисяч дві гривні 30 копійок). 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 08 травня 2026 року 

Суддя В.М. Сіянко