ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 м.Дніпро Справа № 904/4967/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Золотарьової Я.С. (доповідач), 
суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
секретар судового засідання: Янкіна Г.Д. 
представники учасників провадження:
прокурор: Камлер А.В. 
від позивача-1: не з`явився 
від позивача-2: не з`явився
від відповідача: не з`явився
розглянув матеріали апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026, повний текст якого складено 13.04.2026 (суддя Красота О.І.)
у справі № 904/4967/25
за позовом Керівника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі
Позивача-1: Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область
Позивача-2: Лихівської селищної ради, смт. Лихівка, Кам`янський район, Дніпропетровська область
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", м. Дніпро
про стягнення шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст справи
Керівник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Позивача-1: Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), Позивача-2: Лихівської селищної ради з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" і просить суд стягнути з Відповідача на користь держави в особі Позивача-2 шкоду, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у розмірі 335 890,06 грн., які перерахувати на розрахунковий рахунок UA688999980333189331000004497; одержувач коштів ГУК у Дніпропетровській області, код одержувача (ЄДРПОУ 37988155), код платежу 24062100.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у кварталі 21 Лихівського лісництва невстановленими особами було здійснено незаконну порубку 67 дерев різних порід. Факт незаконної рубки та пошкодження дерев до ступеня припинення росту був зафіксований під час обстеження ділянки державними інспекторами у березні 2024 року.
За цим фактом правоохоронними органами розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 246 КК України.
Відповідач (ДП «Ліси України» як правонаступник ДП «Петриківське лісове господарство») є постійним лісокористувачем земельної ділянки, де сталася порубка.
Згідно з нормами Лісового кодексу України (ст. 19, 63, 64, 86, 90), постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону і захист лісів, зокрема від незаконних рубок.
Позов обґрунтований протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягала у нездійсненні комплексу заходів для збереження лісу.
Розмір збитків у сумі 335 890,06 грн визначено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008.
Правовою підставою стягнення є ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка передбачає відшкодування майнової шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала (в даному випадку — через бездіяльність). В цивільному законодавстві діє презумпція вини завдавача шкоди, тому відповідач має довести відсутність своєї вини.
Прокурор звернувся до суду в інтересах держави, оскільки уповноважені органи (Державна екологічна інспекція Придніпровського округу та Лихівська селищна рада) були поінформовані про порушення, проте самостійно заходів щодо стягнення шкоди не вжили, що свідчить про їхню пасивну поведінку (бездіяльність). Шкода завдана екологічним інтересам держави та громади, а кошти від її відшкодування мають надійти до бюджетів різних рівнів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 у справі №904/4967/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь держави в особі Лихівської селищної ради шкоду, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у розмірі 335 890,06 грн. та судовий збір у розмірі 4 030,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з цим судовим рішенням, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, та просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 року по справі № 904/4967/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 року по справі № 904/4967/25 є незаконним та необґрунтованим через порушення норм матеріального і процесуального права.
Скаржник стверджує, що для стягнення збитків необхідна сукупність чотирьох елементів: протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв`язок та вина. На думку підприємства, у справі відсутній причинний зв`язок між його діяльністю (чи бездіяльністю) та шкодою, завданою незаконною порубкою, а також відсутня вина самого відповідача.
Апелянт наголошує, суд не зважив на те, що позивач не вказав, якого саме з порушень, перелічених у ст. 105 Лісового кодексу України, припустився відповідач. Також у позові не зазначено жодної конкретної дії, яку мав би вчинити лісокористувач для запобігання рубці, але не вчинив.
На думку скаржнеика суд не вказав жодної дії, якої відповідач не вчинив, а мав би вчинити, щоб запобігти незаконній порубці лісу.
Скаржник вважає позицію прокурора про невжиття «всіх можливих» заходів охорони абстрактною та неконкретною, що позбавляє можливості довести або спростувати такі доводи. Натомість стверджується, що підприємством було вжито всіх залежних від нього заходів для охорони лісу.
Скаржник посилається на постанову КМУ № 303 від 13.03.2022, якою було припинено заходи державного нагляду (контролю) на період воєнного стану. На думку відповідача, це позбавило його можливості повноцінно здійснювати заходи з охорони лісу через обставини, що не залежать від його волі.
У скарзі зазначено, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають фактичним обставинам. Скаржник наголошує на необхідності дотримання стандарту «балансу вірогідностей» при оцінці доказів.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Згідно з Лісовим кодексом України (ст. 19, 63, 64, 86, 90), саме на постійних лісокористувачів покладено обов`язок забезпечувати охорону і захист лісів від незаконних рубок. Організація охорони передбачає комплекс заходів для збереження лісу, а не лише фіксацію вже вчинених порушень.
Прокуратура наголошує на наявності всіх елементів цивільного правопорушення: протиправна поведінка, яка виявилася у бездіяльності відповідача - невжитті належних заходів для охорони підвідомчої території; шкода (доведений факт незаконної рубки 67 дерев); розмір збитків (335 890,06 грн); причинний зв`язок (шкода стала наслідком пасивної поведінки (бездіяльності) працівників лісництва, які не забезпечили охорону; вина, яка не спростована відповідачем. 
Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснювали рубку, а й лісокористувачі, чия бездіяльність зробила цю рубку можливою.
Позиція прокурора ґрунтується на численних постановах Верховного Суду (зокрема за 2018– 2024 роки), які підтверджують, що постійний лісокористувач відповідає за збитки від незаконних рубок невстановленими особами, якщо не доведено належного виконання обов`язків з охорони лісу.
Оскільки відповідач здійснює господарську діяльність на відповідних ділянках, саме на нього були покладені функції з охорони лісу, які не були виконані належним чином.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 відкрито апеляційне провадження. Призначено судове засідання на 26.05.2026. Витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи (оскарження) №904/4967/25, необхідні для розгляду апеляційної скарги.
08.05.2026 від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу.
22.05.2026 матеріали справи №904/4967/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
У судове засідання 26.05.2026 представники позивача-1,2 та відповідача не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи.
В судовому засіданні 26.05.2026 Центральним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та мотиви судового рішення
Згідно з інформацією відповідача від 14.05.2025, даних Публічної кадастрової карти, які відображають відомості про межі територіальних громад, що визначаються по зовнішніх межах юрисдикції рад територіальних громад, які об`єднались відповідно до Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", територія кварталу 21 Лихівського лісництва Філії "Східний лісовий офіс" перебуває в межах земельної ділянки з кадастровим номером 1224555600:01:002:0131 в адміністративних межах Лихівської селищної територіальної громади.
Відповідно до інформації, наданої у листі Філії "Східний лісовий офіс" від 14.05.2025 № 1077/32.6-2025, земельна ділянка з кадастровим номером 1224555600:01:002:0131, на якій невстановленими особами здійснено незаконну порубку 67 дерев, перебуває у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України". 
Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 1224555600:01:002:0131 відноситься до категорії: землі лісогосподарського призначення, код цільового призначення: 09.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, площа 5.2149 га, місце розташування: Дніпропетровська область, Кам`янський район, Лихівська селищна територіальна громада. 
На підставі наказу "Про здійснення заходів, направлених на виявлення та попередження фактів незаконного добування та розповсюдження об`єктів рослинного та тваринного світу, та порушень природоохоронного законодавства на території Дніпропетровської та Кіровоградської областей, в т.ч. на територіях об`єктів природно-заповідного фонду" від 29.02.2024 № 55-ТП старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Банним А.Ю. та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Звягою Д.В. здійснено виїзд і обстеження місця незаконної порубки дерев по праву сторону автодороги між с. Лихівка та с. Байдківка, Кам`янського району Дніпропетровської області (координати на карті: 48.647279, 33.844050), в присутності лісника Лихівського лісництва Державного підприємства "Петриківське лісове господарство" (далі - ДП "Петриківське лісове господарство") Петрушака Ю.А. та представників національної поліції ВП №7 Кам`янського РУП. 
Під час обстеження виявлено пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту у кількості 67 одиниць. Здійснено вимірювання діаметрів стовбурів пошкоджених дерев. Діаметри стовбурів пошкоджених дерев до ступеня припинення росту становлять: 10.1-14 см – 14 од., 14-18 см – 12 од., 18.1-22 см – 16 од., 22.1-26 см – 8 од., 26.1-30 см – 2 од., 30.1-34 см – 6 од., 34.1-38 см – 2 од., 38.1-42 см – 1 од., 42.1-46 см – 1 од., 46.1-50 см – 1 од., 51 см - од., 68,5 см - 1 од., 52,5 см – 1 од., 56.5 см – 1 од. 
Вимірювання стовбурів діаметрів пошкоджених дерев до ступеня припинення росту проводилось спеціальною повіреною вимірювальною рулеткою (свідоцтво про контроль метрологічних характеристик засобу вимірювальної техніки від 30.08.2023 № 08-0/17048-2-2, чинне до 30.08.2024). Виходячи з морфологічних ознак дерева знаходились у задовільному санітарному стані.
На момент перевірки інспекторами не було встановлено осіб правопорушників. 
За результатами обстеження та проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища складено акт № 25/4.2/24 від 14-21.03.2024. 
Згідно з розрахунком, проведеним працівниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (далі - Позивач-1) на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про природно-заповідний фонд", вказаним правопорушенням заподіяно шкоду лісовому господарству на загальну суму 335 890,06 грн.
Матеріали обстеження направлено Позивачем-1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області листом від 26.03.2024 № 3-1786-42 для встановлення винних осіб та реагування в межах повноважень.
07.03.2024 за даним фактом Відділенням поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР внесені відомості за № 12024041560000120 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 12024041560000120 здійснено огляд місця події, по праву сторону автодороги між селами с. Лихівське та с. Байдківка, Кам`янського району Дніпропетровської області (координати, 48.647279, 33.844050), в ході якого виявлено 67 пнів сироростучих дерев, у яких відсутня середня частина стовбура дерева.
На даний час у вказаному кримінальному провадженні № 12024041560000120 досудове розслідування триває, жодній особі про підозру не повідомлено, завдана внаслідок незаконної порубки шкода у розмірі 335 890,06 грн., не відшкодована.
Жовтоводською окружною прокуратурою направлено на адресу позивача-1 лист від 07.02.2025 за № 55/3-219вих-25 щодо наявних порушень інтересів держави та вжиття заходів реагування шляхом звернення до суду з позовною заявою.
У своєму листі від 25.02.2025 № 3-1473-22 позивач-1 інформацію щодо звернення до суду з позовом до Відповідача про відшкодування шкоди у розмірі 335 890,06 грн., завданої навколишньому природному середовищу, внаслідок незаконної порубки дерев у полезахисній лісосмузі, не зазначив, а вказав, що не заперечує проти вжиття таких заходів окружною прокуратурою.
Також окружною прокуратурою листом № 54/3-451вих-25 від 25.03.2025 поінформовано Лихівську селищну раду щодо наявних порушень та невідшкодованої шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерев на території Лихівської селищної територіальної громади.
У відповіді на вказаний лист позивач 2 повідомив, що ним не вживались заходи щодо стягнення з постійного лісокористувача шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вирубування дерев.
Мотиви рішення щодо задоволення позову ґрунтуються на таких аргументах:
Суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачі не вживали заходів щодо звернення до суду з позовом до відповідача для примусового стягнення шкоди, завданої незаконною рубкою лісу, що свідчить про їх бездіяльність, прокурор мав підстави для представництва у цій справі.
Суд зазначив, що згідно зі ст. 19, 63, 64 та 86 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону і захист лісів, зокрема від незаконних рубок. Організація такої охорони передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісових насаджень від шкідливого впливу та незаконних дій третіх осіб.
Суд встановив наявність усіх елементів, необхідних для відшкодування шкоди (ст. 1166 Цивільного кодексу України).
Суд наголосив, що для покладення відповідальності на лісокористувача не має значення, хто саме здійснював незаконне вирубування (невстановлені особи чи інші особи). Визначальним є сам факт порушення лісокористувачем правил лісокористування та незабезпечення охорони ділянки, яка перебуває під його контролем. Звільнення лісокористувача від відповідальності за таких умов знівелювало б принцип невідворотності покарання та механізм стимулювання до охорони лісу.
Суд встановив, що ДП «Ліси України» (в особі відповідної філії) є правонаступником ДП «Петриківське лісове господарство», а отже, до нього перейшли всі обов`язки та відповідальність за порушення на даній ділянці.
Суд визнав правомірним звернення прокурора в інтересах держави, оскільки уповноважені органи (Державна екологічна інспекція та селищна рада), знаючи про порушення, проявили пасивну поведінку (бездіяльність) і самостійно до суду не звернулися. Оскільки кошти від відшкодування мають надійти до бюджету, це безпосередньо зачіпає державні інтереси.
Відповідність сталій судовій практиці Рішення суду ґрунтується на численних правових висновках Верховного Суду, які підтверджують, що лісокористувач є відповідальною особою за шкоду від незаконних рубок перед державою як власником ресурсів.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Апеляційний суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи й спричинила заподіяння збитків.
Під шкодою слід розуміти, зокрема зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки й шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами й спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України.
Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліс – тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі. 
Стаття 17 Лісового кодексу України передбачає, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи; у постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Відповідно до ст. 63 Лісового кодексу України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані: здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до ст.ст. 105, 107 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
За змістом ч. 1 ст. 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані між іншим, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Отже, Лісовий кодекс України містить низку правових норм, що стосуються одного з важливих напрямків ведення лісового господарства – охорони і захисту лісів. Під цим розуміється комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від негативних впливів, зокрема незаконних рубок.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка лісового фонду, на якій відбулась незаконна рубка дерев, перебуває у постійному користуванні відповідача.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд не вказав жодної дії, якої відповідач не вчинив, а мав би вчинити, щоб запобігти незаконній порубці лісу з огляду на таке.
Враховуючи вимоги ст. 1166 Цивільного кодексу України, у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. 
Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести суду, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
У пункті 88 постанови від 13.05.2020 у справі № 9901/93/19 сформовані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, згідно з якими, виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17 та від 19.12.2018 у справі № 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 20.09.2020 у справі № 920/1106/17, від 20.09.2018 у справі № 909/495/17, від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 15.02.2018 у справі № 927/1096/16, порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Факт незаконної порубки дерев 67 сироростучих дерев в кварталі 21 Лихівського лісництва ДП "Петриківське лісове господарство" є підтвердженим.
Положенням про державну лісову охорону, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, передбачено, що представники лісокористувача у відповідних лісництвах належать до посадових осіб державної лісової охорони, метою діяльності яких, згідно пункту 2 Положення, є здійснення правових, лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження, розширене відтворення, невиснажливе використання лісових ресурсів та об`єктів тваринного світу.
Відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства, проте факт вчинення вказаного правопорушення природоохоронного законодавства свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.
Саме відповідач має доводити, що ним здійснено усі можливі, достатні та необхідні дії, спрямовані на захист та збереження лісів, і відповідно відсутня його вина у спричиненні шкоди. Водночас, відповідачем вказану обставину не доведено.
Верховний Суд неодноразово виснував, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. 
Розрахунок шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у розмірі 335 890,06 грн., наведено у додатку до акту № 25/4.2/24 від 14-21.03.2024, здійснений працівниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди завданої порушенням законодавства про природно-заповідний фонд". 
Як вірно вказав суд першої інстанції відповідач був присутнім під час складання вказаного акта і не мав зауважень щодо його змісту.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок неналежного виконання працівниками Філії "Східний лісовий офіс" обов`язків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконної вирубки, навколишньому природному середовищу заподіяно збитки у розмірі 335 890,06 грн., які виникли внаслідок того, що відповідач, як лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України, що є підставою для стягнення з відповідача суми завданої шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 909/976/17 від 09.08.2018, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 09.11.2018 у справі № 909/912/17, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, від 18.02.2019 у справі № 926/869/18).
Відповідно до ст.ст. 29, 691 Бюджетного кодексу України шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, стягується пропорційно в дохід спеціального фонду відповідної місцевої ради, обласного бюджету, Державного бюджету України.
Статтею 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 691 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 671 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків.
Водночас, за змістом пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, зокрема здійснює розподіл бюджетних коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, між місцевими бюджетами, а також між загальним та спеціальним фондами бюджету відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і їх перерахування відповідно до законодавства.
Отже, функції з розподілу коштів після їх зарахування на спеціальний рахунок віднесено до повноважень Державної казначейської служби, яка наділена усіма необхідними повноваженнями для здійснення такого розподілу між державним та місцевими бюджетами.
Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.
Відтак, всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду. 
Так, наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію" затверджено код класифікації доходів бюджету для грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності - 24062100. Даний рахунок відкривається за балансовим рахунком, який називається: кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами та згідно коду бюджетної класифікації 24062100: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Сума зараховується в повному обсязі на один рахунок місцевої ради, а потім йде автоматичне відсоткове розмежування між рівнями бюджету відповідно до пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновку суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 у справі №904/4967/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 у справі №904/4967/25  – залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 27.05.2026.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк

Суддя  Ю.В. Фещенко