Номер провадження: 33/813/878/26
Номер справи місцевого суду: 495/4386/25 
Головуючий у першій інстанції Гелла С. В. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2026 року
встановив:
Постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом встановлено, що 02 червня 2025 о 16:40 год. село Удобне, дорога Одеса-Рені 52, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ЗСО КС-55713 д/з НОМЕР_1 та вживав алкоголь (горілку) після дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10. ПДР вживання водієм алкоголю, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.4 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не забезпечив стороні захисту можливості ознайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді за допомогою підсистеми «Електронний суд», не дивлячись на таке клопотання захисника, та не надав достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, що істотно обмежило можливості сторону захисту підготуватися до розгляду справи, сформувати правову позицію та надати пояснення. Крім цього, суд розглянув справу за відсутності апелянта та його захисника, чим порушив право на захист. Подія, яка стала підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відбулася на полі, яке не є дорогою загального користування; не призначене для руху транспортних засобів, як елемент транспортної інфраструктури; не є загальнодоступним місцем для пересування учасників дорожнього руху; не відповідає ознакам дороги, визначеним у п.1.10 ПДР, тому пересування транспортного засобу на такій території не може вважатися дорожнім рухом у юридичному розумінні. У цій справі відсутні обов`язкові ознаки ДТП, оскільки не убачається, що внаслідок події: є потерпілі особи або особи, які отримали тілесні ушкодження; завдано матеріальних збитків іншим учасникам дорожнього руху або третім особам; наявні інші транспортні засоби чи учасники дорожнього руху, яким могла бути заподіяна шкода. Фактично подія зводиться до перевертання транспортного засобу без будь-яких наслідків для інших осіб або майна, тому у його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Згідно з диспозицією ч.4 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у вживанні особою, яка керувала транспортним засобом, алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за її участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.10 "є " ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема до одних із таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, актом огляду, а також іншими документами.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваної постанови поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №349497 від 02 червня 2025 року, результатах огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленні на огляд до закладу охорони здоров`я, схемі місця ДТП та відеозаписі, наданому правоохоронцями.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №349497 від 02 червня 2025 року правоохоронцями зафіксовано, що: «02 червня 2025 року о 16:40 год в с. Удобне, дорога Одеса-Рені, 52, ОСОБА_1 по а.д. Одеса-Рені 52 км керував транспортним засобом марки ЗСО КС-55713 д.з. НОМЕР_2 та вживав алкоголь (горілку) після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, чим порушив вимоги п.2.10 є ПДР».
Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності підписав без зауважень.
З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що на місці ОСОБА_1 надав поліцейським пояснення про те, що у той час, як він керував автомобілем, транспортний засіб повело у кювет, алкоголь вживав уже після, а не до ДТП, пив горілку (20:02:42-20:03:25 – час вказаний на відеозаписі). На вимогу поліцейського ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу (алкотестеру). За результатами проходження ним огляду, цифровий показник приладу зафіксував 2,19 проміле алкоголю в крові, при максимально допустимій нормі 0,20 проміле. Проти таких результатів огляду 
ОСОБА_1 не заперечував, відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я у зв`язку з чим поліцейськими повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення (20:07:02:-20:07:25 – час вказаний на відеозаписі). Також під час розмови з правоохоронцями, ОСОБА_1 наголошував, що алкоголь вживав саме після ДТП. 
З роздрукованих результатів спеціального технічного засобу від 02 червня 2025 року, отриманих за результатами проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, убачається, що у його крові зафіксовано 2,19 проміле алкоголю.
Ці ж відомості щодо результатів проведення огляду, зафіксовані поліцейськими у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Достовірність інформації, зафіксованої у вказаних вище документах, засвідчена підписом ОСОБА_1 .
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не забезпечив стороні захисту можливості ознайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді за допомогою підсистеми «Електронний суд», апеляційний суд оцінює критично, з огляду на таке.
Як встановлено апеляційним судом за допомогою підсистеми «Електронний суд» 08 серпня 2025 року захисник ОСОБА_1 , адвокат Халупко В.М. отримав у електронний кабінет файл з назвою «матеріали справи.pdf», що спростовує наведені вище аргументи апелянта.
Твердження апелянта про те, що суд не надав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами, також не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
У рішенні "Корнєв і Карпенко проти України" від 21.10.2010 року (Заява N 17444/04), ЄСПЛ зазначив, що: пункт 3 (b) статті 6 (995_004) гарантує обвинуваченому "мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту", а отже, ця гарантія означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є "необхідним" для підготовки основного розгляду справи судом. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи (пункт 66).
Зазначена правова позиція, висвітлена також і у рішеннях ЄСПЛ "Вєренцов проти України" заява N 20372/11 (пункти 76 та 77) від 11 квітня 2013 року, та Михайлова проти України, заява N 10644/08 від 06.03.2018 року (пункти 69,70).
У цій справі, протокол про адміністративне правопорушення складено 02 червня 2025 року, у провадженні суду першої інстанції справа перебувала з 17 червня 2025 року, із заявою про ознайомлення з матеріалами справи захисник Халупко В.В. звернувся 23 липня 2025 року, копію матеріалів справи отримав 08 серпня 2025 року, додаткові пояснення у справі та клопотання про закриття провадження у справі суд захисник подав 11 серпня 2025 року.
Отже, загальний проміжок часу, що минув від дня ознайомлення захисника з матеріалами справи (08 серпня 2025 року) і до прийняття судом рішення за результатами розгляду справи (04 березня 2026 року), склав 209 календарних днів.
За вказаних обставин у розпорядженні сторони захисту було достатньо часу і наявна можливість, необхідна для підготовки захисту під час розгляду справи судом першої інстанції.
Апелювання Андрушенка В.В. щодо місця події та відсутності ознак ДТП, які як вважає апелянт дають підстави стверджувати про відсутність у його діях складу інкримінованого правопорушення, ґрунтуються на помилковому (хибному) тлумаченні апелянтом норм права та спростовуються наведеними нижче обставинами.
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також його вина у скоєнні ДТП за вказаних вище обставин, встановлені постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської від 01 вересня 2025 року у справі №495/4387/25, яка набрала законної сили 12 вересня 2025 року.
Відтак, доводи апелянта щодо відсутності у його діях складу інкримінованого правопорушення з підстав, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє. 
З матеріалів справи убачається, що будучи повідомленими про дату та час розгляду справи, ОСОБА_1 та його захисник Халупко В.М. в судове засідання не з`явилися, клопотання (заяву) про відкладення розгляду справи не подавали, що не перешкоджало суду ухвалити у справі рішення за відсутності учасників справи.
Крім цього, апеляційний суд зауважує на такому.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).
Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".
Апеляційний суд зауважує, що судове засідання під час якого прийнято оскаржувану постанову, проведено без участі ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати свої інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право йому було забезпечено апеляційним судом .
Отже, апеляційним судом створено ОСОБА_1 умови з метою забезпечення реалізації права особисто надати пояснення у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, тим самим нівелював можливість надати пояснення за доводами апеляційної скарги особисто.
З огляду на вказане вище, апеляційним судом забезпечено ОСОБА_1 реалізацію права бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко