ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Справа № 911/1608/24 

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Рженецької М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ресурс-Ойл-А”
прo стягнення 956 992, 60 гривень

за участю представниці позивача Колодяжної Ю.А. (довіреність №55 від 07.03.2025) та представника відповідача Біжінар Р.В. (ордер серії АН №1478594 від 05.08.2024) 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (далі - ДП МОУ «Державний оператор тилу») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Ойл-А» (далі – ТОВ «Ресурс-Ойл-А»/відповідач) прo стягнення 956 992,60 гривень.
Господарський суд Київської області у складі судді Кошика А.Ю. ухвалою від 16.07.2024 прийняв означену позовну заяву до розгляду відкрив провадження у справі №911/1608/24, а також постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 08.08.2024.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду Київської області №98-АР від 27.08.2024 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді відповідну справу передано на повторний автоматизований розподіл.
27.08.2024 згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 27.08.2024, вказану справу передано до розгляду судді Господарського суду Київської області Яреми В.А.
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. ухвалою від 01.04.2025 у справі №911/1608/24 прийняв справу №911/1608/24 до розгляду та призначив підготовче засідання на 07.10.2024, а також:
- викликав у підготовче засідання представників учасників справи;
- зобов`язав відповідача у строк до 07.10.2024 надати належним чином оформлений, у тому числі і щодо підпису, ордер на представництво адвокатом інтересів товариства у суді;
- постановив, що позивач та відповідач вправі надати суду у письмовій формі у строк до 07.10.2024 заяви та клопотання, які відповідно до статті 182 ГПК України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності) разом з доказами направлення копій вказаних заяв та/чи клопотань на адресу іншої сторони.
02.10.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ «Ресурс-Ойл-А» надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій разом з доданими до такого клопотання докуменамти. 
Вказане клопотання та додані до нього документи судом прийнято до розгляду.
Поряд з тим Господарським судом Київської області у складі судді Яреми В.А. у підготовчому засіданні 07.10.2024, з огляду на зміну складу суду та з метою повного та всебічного розгляду спору, прийнято до розгляду поданий через канцелярію суду 06.08.2024 відзив ТОВ «Ресурс-Ойл-А» на позовну заяву разом з доданими до такого відзиву документами.
Водночас з урахуванням зміни складу суду подану разом з відзивом на позов заяву про поновлення строку на подання такого відзиву залишено судом без розгляду.
Судом враховано ч. 14 ст. 32 ГПК України, якою передбачено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Господарський суд Київської області занесеною до протоколу судового засідання ухвалою від 07.10.2024 у справі №911/1608/24 відклав підготовче засідання на 11.11.2024.
04.11.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП МОУ «Державний оператор тилу» надійшли заперечення на клопотання ТОВ «Ресурс-Ойл-А» про зменшення розміру штрафних санкцій. Вказані заперечення судом прийнято до розгляду.
Господарський суд Київської області занесеними до протоколів судового засідання ухвалами від 11.11.2024, 02.12.2024, 06.01.2025 та 28.01.2025 у справі №911/1608/24 відкладав підготовче засідання на 02.12.2024, 06.01.2024, 28.01.2025 та 04.03.2025 відповідно.
Господарський суд Київської області занесеною до протоколу судового засідання ухвалою від 04.03.2025 закрив підготовче провадження у справі №911/1608/24 та призначив її до судового розгляду по суті на 01.04.2025.
Господарський суд Київської області ухвалами від 01.04.2025, 15.05.2025 та 01.07.2025 у справі №911/1608/24 оголосив перерву у судовому засіданні до 20.05.2025, 01.07.2025 та 19.08.2025 відповідно.
Водночас 15.05.2025 через канцелярію Господарського суду у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від ТОВ «Ресурс-Ойл-А» надійшли додаткові пояснення разом з доданими до цих пояснень документами.
У судовому засіданні 01.07.2025 суд дійшов висновку про залишення без розгляду у порядку ч. 2 ст. 207 ГПК України пояснень відповідача разом з долученими до них документами, оскільки їх подано після початку розгляду справи по суті без мотивування поважності причин пропуску строку для вчинення такої дії на стадії підготовчого провадження.
Господарський суд Київської області ухвалами від 19.08.2025, 16.09.2025 та 21.10.2025 у справі №911/1608/24 оголосив перерву у судовому засіданні до 16.09.2025, 21.10.2025 та 25.11.2025 відповідно.
Поряд з тим протягом вказаного вище періоду, зокрема:
1) у судовому засіданні 19.08.2025 суд наголосив, що представник ДП МОУ «Державний оператор тилу» має надати для огляду в судовому засіданні: 
- Інструкцію з контролю якості пально-мастильних матеріалів, спеціальних та компонентів ракетного палива у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра оборони України від 16.12.2011 №777; 
- Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджену Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440.
2) 26.08.2025 та 09-10.10.2025 через канцелярію Господарського суду у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» сторонами подано такі заяви:
- ТОВ «Ресурс-Ойл-А» - додаткові пояснення;
- ДП МОУ «Державний оператор тилу» - клопотання про долучення до матеріалів справи на виконання вимог суду наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.01.2024 №7 «Про затвердження Інструкції з контролю якості пально-мастильних матеріалів та спеціальних рідин у Збройних Силах України»; наказу Міністерства Оборони України від 17.08.2017 №440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України».
У судовому засіданні 16.09.2025 суд дійшов висновку про залишення без розгляду у порядку ч. 2 ст. 207 ГПК України пояснень відповідача, оскільки їх подано після початку розгляду справи по суті без мотивування поважності причин пропуску строку для вчинення такої дії на стадії підготовчого провадження.
У судовому засіданні 21.10.2025 суд наголосив, що долучений до клопотання ДП МОУ «Державний оператор тилу» файл «Наказ Міністерства Оборони України від 17.08.2017 №440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України» не завантажується з написом «відсутній».
У судовому засіданні 25.11.2025 представниця ДП МОУ «Державний оператор тилу» пояснила, що Наказ Міністерства Оборони України від 17.08.2017 №440 є у загальному доступі.
Господарський суд Київської області ухвалою від 25.11.2025 у справі №911/1608/24 оголосив перерву у судовому засіданні до 13.01.2026.
12.01.2026 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» надійшло клопотання про заміну позивача у справі №911/1608/24 - Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (ідентифікаційний код юридичної особи – 44830311) його правонаступником - Державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (ідентифікаційний код юридичної особи – 44725823).
Господарський суд Київської області ухвалою від 13.01.2026 у справі №911/1608/24 замінив позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України “Державний оператор тилу” (ідентифікаційний код 44830311) його правонаступником, Державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (ідентифікаційний код 44725823) (далі - ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель»/позивач), а також оголосив перерву у судовому засіданні до 24.02.2026.
Господарський суд Київської області ухвалою від 24.02.2026 у справі №911/1608/24 оголосив перерву у судовому засіданні до 31.03.2026.
У судовому засіданні 31.03.2026 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив вступну і резолютивну частини рішення, яким
УСТАНОВИВ:

07.02.2024 та 15.02.2024 між ДП МОУ «Державний оператор тилу» як замовником та ТОВ «Ресурс-Ойл-А» як постачальником укладено державний контракт (договір) про закупівлю №8/01-24-ПММ (далі – договір №8/01-24-ПММ) та додаткову угоду №1 до нього (далі – додаткова угода №1) відповідно.
До позовної заяви додано копії вказаних договору №8/01-24-ПММ разом з додатками 1-5 до нього, зокрема специфікацію (додаток №1) та вимогами до товару (додаток №1), а також додаткової угоди №1.
Так, пунктами 1.1., 1.2.,. 4.7, 4.9., 6.2., 6.4., 6.4.1., 6.7., 6.9., 6.11, 7.3. та 13.1. договору №8/01-24-ПММ, у тому числі в редакції додаткової угоди 1 сторони погодили, відповідно, таке: 
- постачальник зобов`язується поставити замовнику Оливу моторону МТ-16П (мастильні засоби – 09210000-4 ДК 021:2015) (далі за текстом - товар), найменування, марка, тип, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додатоко №1), а замовник – прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором;
- постачання товару здійснюється з метою заправки (дозаправки), забезпечення транспорту Збройних Сил України, утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету (надалі – отримувач), для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни; 
- отримувачем за договором є відповідні військові формування, їх з`єднань, військові частини, підрозділи, установи або оргназації, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, до яких здійснюється постачання товару;
- право власності на товар переходить від постачальника до отримувача після прийняття отримувачем товару та підписання всіх документів згідно розділу 6 цього договору;
- постачальник зобов`язаний забезпечити зхороність товару протягом усього періоду його транспортування, включаючи період його зберігання на складах, до моменту передання права власності на товар отримувачу;
- приймання товару здійснюється у відповідності до інструкцій та нормативних документів щодо приймання даного виду товару, зокрема, але не виключно: Інструкції з контролю якості пально-мастильних матеріалів та спеціальних рідин у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.01.2024 №7 (далі – Інструкція контролю якості); Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 №440 (далі – Інструкція обліку військового майна);
- приймання товару здійснюється після перевірки отримувачем, замовником особисто та/або із залученням третьої особи товару на відповідність технічним вимогам до даного виду товару та вимогам нормативної документації, цілісність (герметичність), неушкодженість, відповідність перевезення тари (цистерни), відповідність товаросупровідних документів, проведення повного кількісного контролю-перерахунку, зважування, вимірювання товару на складі, та проведення вхідного контролю якості товару (лабораторного випробування);
- вхідний контроль проводиться упродовж 3 (трьох) робочих днів, без урахування терміну, відведеного для проведення вхідного конролю якості (лабораторного випробування);
- після здійснення перевірки товару відповідно до пунктів 6.3., 6.4. договору, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від постачальника до отримувача, та постачальник передає підписаний акт приймання товару на підпис замовнику, після чого замовник повертає належні екземпляри акта приймання товару постачальнику та отримувачу;
- у випадку відмови замовника прийняти товар з підстав невідповідності встановленим вимогам постачальник повиненен у строк до 5 календарних днів (або в інший строк, погоджений сторонами) від дати направлення замовником засобами електронної пошти у порядку визначеному цим договором повідомлення про повернення товару здійснити заміну товару та вивезення товару неналежної якості;
- у разі виявлення невідповідності фактично поставленого товару або його частини замовник має право, зокрема, зменшити суму оплати пропорційно вартості товару невідповідної якості, постачальник зобов`язаний у строк до 10 календарних днів від дати отримання повідомлення замовника відшкодувати усі понесені та документально підтверджені замовником прямі витрати, що виникли у зв`язку із поставкою такого товару;
- партія товару вважається поставленою за умови, якщо отримувачем фактично прийнято на підставі належним чином оформлених актів приймання товару 97% від обсягу товару (окремо по кожній товарній позиції, що підлягає постачанню) згідно зі специфікацією;
- товаром неналежної якості вважається товар, зокрема, який не відповідає вимогам визначеними у додатку №3 до цього договору; щодо якого складено негативний висновок результатами вхідного контролю якості;
- цей договір вважається укладним і набирає чинності після його підписання сторонами та діє протягом строку, вказаного в специфікації.
Підписаною ж сторонами 07.02.2024 специфікацією до договору сторони погодили до поставки дві позиції товару: Оливу моторну МТ-16П кількістю 300 тонн ціною за одиницю 64 633,00 грн та загальною вартістю 19 389 900,00 грн без ПДВ, а також Оливу моторну МТ-16П кількістю 300 тонн ціною за одиницю 63 596, 00 грн та загальною вартістю 19 078 800,00 грн без ПДВ.
Також пунктом 6 вказаної специфікації сторони погодили, що договір діє до 30.06.2024, а в частині виконання сторнами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі нарахування та сплати штрафних санкцій та поставки товару – до повного виконання.
Поряд з тим додатком №3 до вказаного договору №8/01-24-ПММ сторони, зокрема, погодили таке:
- згідно з пунктом 1 такого додатку Олива МТ-16П повинна бути виготовлена згідно ГОСТ 6360-83;
- згідно з пунктом 3 такого додатку при виявленні невідповідності якості або кількості товару, який приймається (у тому числі за супровідними документами та документами про якість товару), постачальник за свій рахунок у термін, визначений договором, здійснює постачання товару належної кількості та якості;
- згідно з пунктом пункту 4 такого додатку прийняття товару оформлюється актом примання-передачі (додаток №22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 №440), який складає отримувач у термін дл 3 (трьох) діб після отримання паспорту якості випробувальної лабораторії, яка проводила фактичну перевірку фізико-хімічних показників товару на відповідність вимогам нормативного документу під час прийняття товару.
Мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, ДП МОУ «Державний оператор тилу» зазначило, що під час поставки замовленого на підставі надісланої відповідачу 29.02.2024 заявки №000139 товару - Оливи моторної МТ-16П кількістю 300 тон загальною вартістю 19 078 800,00 грн, означний товар згідно з пунктом 6.5. договору направлено до 10 Хіммотологічного центру Міністерства оборони України (далі також - 10 ХЦ) для проведення вхідного контролю якості.
Як зауважило ДП МОУ «Державний оператор тилу», за результатами проведеної перевірки фізико-хімічних показників 10-тим ХЦ виявлено невідповідність Оливи моторної вимогам ГОСТ 6360-83 у загальній кількості 75,24 тонн, на підтвердження чого до позову додано копії листа означеного центру №2180/350 від 18.04.2024 та додатків до нього –паспортів якості разом з розрахунками вартості послуг визначення якості нафтопродуктів.
Зокрема до позовної заяви додано копії складених 10-тим ХЦ паспортів якості:
- стосовно відібраних проб з 9990 тонн оливи – №1264 від 12.04.2024 та №1391 від 17.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 20700 тонн оливи – №1267 від 12.04.2024 та №1384 від 17.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 6840 тонн оливи – №1267 від №1198 та №1405 від 18.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 4680 тонн оливи – №1287 від 12.04.2024 та №1407 від 17.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 1080 тонн оливи – №1282 від 12.04.2024 та №1414 від 17.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 3780 тонн оливи – №1281 від 12.04.2024 та №1413 від 17.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 10620 тонн оливи – №1244 від 12.04.2024 та №1382 від 18.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 4860 тонн оливи – №1283 від 12.04.2024 та №1418 від 18.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 10260 тонн оливи – №1284 від 12.04.2024 та №1419 від 18.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність;
- стосовно відібраних проб з 2520 тонн оливи – №1286 від 12.04.2024 та №1406 від 18.04.2024, згідно з висновками яких за переревіреними показниками проби оливи моторної МТ-16П вимогам ГОСТ 6360-83 (зі зм. 1-6) не відповідають за показником зольність (далі також – паспорти якості щодо невідповідності оливи показнику «зольність»).
До того ж ДП МОУ «Державний оператор тилу» зазначило, що такі обставин підтвердив і відповідач власними, адерсованованими підприємству листами №218 від 19.04.2024, №224 від 22.04.2024 та №304 від 23.05.2024, у яких вказав, що товар був невідповідної якості. 
Копії зазначених листів долучено до позовної заяви.
Крім того до позову ДП МОУ «Державний оператор тилу» додало копію заявки №R000090 від 06.03.2024 на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «Колтрейн» товару за договором про закупівлю від 29.02.2024.
Внаслідок зазначеного вище ДП МОУ «Державний оператор тилу» згідно поданого позову нараховано згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 20% вартості неякісного товару, а саме: 4 784 963,00 грн (75,24 (кількість неякісної оливи)*63596(вартість за тонну)) * 20% = 956 992,60 грн.
Ураховуючи наведене і посилаючись, зокрема, на статті 610, 611, 664 ЦК України та статті 217, 230, 231 ГК України, ДП МОУ «Державний оператор тилу» звернулось до суду із відповідними вимогами про стягнення з відповідача 956 992,60 грн штрафу.
Не погодившись із відповідно заявленою вимогою, відповідач вказав, що умови укаледного з позивачем договору №8/01-24-ПММ він не порушив, оскільки своєчасно, у вказаний в заявці №000139 строк – до 31.05.2024, поставив Оливу моторну МТ-16П кількістю 299,718 тонн загальною вартістю 19 060 865,93 грн без ПДВ.
До відзиву додано копію заявки ДП МОУ «Державний оператор тилу» №000139 від 29.02.2024 щодо поставки партії оливи об`ємом 300 тонн загальною вартістю 19 078 800,00 грн до отримувачів – військових частин, у строк до 31.05.2024.
Водночас, додаючи до відзиву копію додаткової угоди №2 від 28.06.2024 до договору №8/01-24-ПММ, відповідач вказав, що такою угодою відкориговано обсяг товару та внесено зміни до додатку №1 договору, зокрема погоджено до постачання 299,718 тонн Оливи моторної МТ-16П ціною за одиницю 63 596,00 грн і загальною вартістю 19 060 865,93 грн без ПДВ.
У розрізі зазначених обставин відповідач зауважив, що під час поставки та на стадії прийняття товару із первинно погоджених 300 тонн оливи 75,24 тонн як такі, що не відповідають показнику «зольність», було залишено на зберігання в отримувачів – військових частин, і надалі вивезено, натомість передано, а отримувачами прийнято по якості без зауважень, загалом 299,718 тонн оливи ціною - 63 596,00 грн і загальною вартістю 19 060 865,93 грн без ПДВ.
До відзиву на позов додано копії підписаних комісією у складі представників отримувачів (військових частин) та відповідача актів приймання-передачі оливи моторної:
- №88/ВВЗ-2 «Д» від 19.03.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 19,980 тонн оливи на суму 1 270 648,08 грн;
- №97 від 22.03.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 21,240 тона оливи на суму 1 350 779,04 грн;
- №42 від 27.03.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 14,400 тонн оливи на суму 915 782,40 грн;
- №38/38 від 29.03.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 10,080 тонн оливи на суму 641 047,68 грн;
- №98 від 03.04.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 10,080 тонн оливи на суму 641 047,68 грн;
- №42 від 18.04.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 13,140 тонн оливи на суму 835 651,44 грн;
- №45 від 19.04.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 15,660 тонн оливи на суму 995 913,36 грн;
- №134 від 19.04.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 4,320 тонн оливи на суму 274 734,72 грн;
- №59 від 24.04.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 20,520 тонн оливи на суму 1 304 989,92 грн;
- №78 від 01.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 10,008 тонн оливи на суму 636 468,77 грн;
- №67/67 від 11.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 4,860 тонни оливи на суму 309 076,56 грн;
- №65 від 14.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 15,120 тонн оливи на суму 961 571,52 грн;
- №81 від 20.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 10,620 тонн оливи на суму 675 389,52 грн;
- №183/ВВЗ-2 «Д» від 20.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 9,990 тонн оливи на суму 635 324,04 грн;
- №169 від 23.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 19,260 тонн оливи на суму 1 224 858,96 грн;
- №72 від 31.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 6,840 тонн оливи на суму 434 996,64 грн;
- №199/ВВЗ-2 «Д» від 29.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 19,980 тонн оливи на суму 1 270 648,08 грн;
- №76 від 04.06.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 19,980 тонн оливи на суму 1 270 648,08 грн;
- №231 від 30.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 10,080 тонн оливи на суму 641 047,68 грн;
- №182 від 31.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 5,040 тонн оливи на суму 320 523,84 грн;
- №87 від 31.05.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 4,320 тонн оливи на суму 274 734,72 грн;
- №113 від 03.06.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 19,980 тонн оливи на суму 1 270 648,08 грн;
- №69 від 03.06.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 9,900 тонн оливи на суму 629 600,40 грн;
- №60 від 04.06.2024, за яким відповідач передав, а отримувач прийняв без претензій по кількості та якості 4,320 тонн оливи на суму 274 734,72 грн (далі – акти приймання-передачі оливи).
Водночас відповідач до відзиву додав також копії актів приймання товару (далі також – акти), складених як додаток №4 до договору №8/01-24-ПММ щодо кожної із поставок згідно із вказаними вище актами приймання-передачі оливи.
Так, за доводами відповідача, згідно з пунктом 6.4. договору приймання товару здійснюється після перевірки товару та проведення вхідного контролю по якості, відтак 75,24 тонн оливи, невідповідність якої по якості «зольність» виявлено на етапі такого вхідного контролю, передано до відповідних військових частин на відповідальне зберігання і послуги з такого зберігання ТОВ «Ресурс-Ойл-А» оплачено.
Також, як зауважив відповідач, ним оплачено і послуги з випробування 10-тим ХЦ зразків оливи та на підтвердження таких обставин, як і вказаних вище обставин до відзиву додано копії:
- укладеного між ТОВ «Ресурс-Ойл-А» та військовою частиною договору про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів за №25 від 29.04.2024 (далі – договір зберігання №25), а також платіжної інструкції №484 від 30.04.2024 на сплачені відповідачем за вказаним договором 1603,80 грн;
- укладеного між ТОВ «Ресурс-Ойл-А» та військовою частиною договору про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів за №31 від 29.04.2024 (далі – договір зберігання №31), а також платіжної інструкції №553 від 15.05.2024 на сплачені відповідачем за вказаним договором 4808,52 грн;
- укладеного між ТОВ «Ресурс-Ойл-А» та військовою частиною договору про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів за №36 від 13.05.2024 (далі – договір зберігання №36), а також платіжної інструкції №555 від 16.05.2024 на сплачені відповідачем за вказаним договором 4461,60 грн;
- укладеного між ТОВ «Ресурс-Ойл-А» та військовою частиною договору про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів за №37 від 13.05.2024 (далі – договір зберігання №37), а також платіжної інструкції №551 від 15.05.2024 на сплачені відповідачем за вказаним договором 14421,00 грн;
- укладеного між ТОВ «Ресурс-Ойл-А» та військовою частиною договору про надання послуг з приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів за №66 від 13.05.2024 (далі – договір зберігання №66), а також платіжної інструкції №553 від 15.05.2024 на сплачені відповідачем за вказаним договором 7 290,00 грн;
- платіжних інструкцій за №№519-538 від 10.05.2024 на загальну суму проведених відповідачем на рахунок 10 Хіммологічного центру МОУ платежів – 113 556,00 грн.
Відповідач зауважив, що зазначені вище 75,24 тонн оливи вилучено та замовником не прийнято і не оплачено, зокрема акт приймання цього товару не підписано та переходу права власності на нього від постачальника до отримувача не відбулось.
Покликаючись на вказане вище відповідач вважає відсутніми підстави для нарахування та стягнення з нього 956 992,60 грн штрафу, оскільки фактичного порушення умов договору не відбулось, мети договору досягнуто та жодних збитків сторони не понесли.
Отже, відповідач просить відмовити у задовленні позову у повному обсязі та, водночас, зменшити розмір штрафу до 10 000,00 грн.
Додатковими підставами та мотивами відповідного клопотання про зменшення штрафу, окрім викладених у відзиві по суті спору обставин та аргументів, відповідач визначив те, що обсяг такої відповідальності є несправедливим щодо відповідача, а також щодо третіх осіб, оскільки це може унеможливити виконання ТОВ «Ресурс-Ойл-А» зобов`язань з виплати заробітної плати своїм працівникам в майбутньому.
Відповідач звернув увагу на те, що:
- на нього покладено обов`язки з виконання двох інших договорів, укладених з ДП МОУ «ДОТ», а саме договором про закупівлю №77/05-24-ПММ від 27.05.2024 та договору про закупівлю №98/07-24-ПММ від 04.07.2024, копії яких додано до відзиву;
- у зв`язку з тривалими обмеженнями електропостачання для виконання власних зобов`язань за іншими договорами відповідач був вимушений придбати дизельгенератор вартістю 1687655,40 грн з розстрочкою платежів за укладеним з ТОВ «ПЛАЦ» договором №178/54-П від 10.06.2024, копію якого додано до відзиву.
Своєю чергою у запереченнях на заяву відповідача про зменшення штрафу ДП МОУ «Державний оператор тилу» вказало на те, що на виконання статті 673 ЦК України та умов договору відповідач повинен був передати оливу, відповідну ГОСТ 6360-83.
Покликаючись на визначення поняття гарантії якості товару згідно з ч. 1 ст. 675 ЦК України, ДП МОУ «Державний оператор тилу» зазначило, що за загальним правилом товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця.
Наводячи ж зміст статті 679 ЦК України та враховуючи видані 10-тим ХЦ паспорти якості, ДП МОУ «Державний оператор тилу» зауважило, що заміна неякісного товару проведена внаслідок реалізації передбаченого частиною 2 статті 678 ЦК України права.
Отже, на переконання ДП МОУ «Державний оператор тилу», відповідачем порушено зобов`язання щодо постачання товару належної якості, тоді як товар, який постачається в рамках виконання договору, є критично важливим і від його належної якості залежить напряму виконання бойових завдань під час оборони України та життя військових, яке є безцінним. 
Звідси ДП МОУ «Державний оператор тилу» вважає, що невстановлення під час вхідного контролю обставин неякісного товару могло призвести до виведення техніки з експлуатації та врата життя.
Вказане, за доводами ДП МОУ «Державний оператор тилу», свідчить про те, що штрафні санкції за неякісно поставлений товар є справедливими і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Надалі, під час розгляду цієї справи з метою підтвердження обставин матеріального та процесуального правонаступництва позивача суду надано копії:
- передавального акта приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (ідентифікаційний код юридичної особи - 44830311) правонаступнику – державному підприємству Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (ідентифікаційний код - 44725823) від 31.12.2025 (далі – акт примання-передачі від 31.12.2025);
- наказу Міністерства оборони України №7н/м від 06.01.2026 «Про затвердження передавального акта приймання-передачі справ, документів та майна державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу»» (далі – наказ МОУ №7н/м від 06.01.2026).
Під час судових засідань та вирішення спору по суті представниками сторін на запитання суду з метою з`ясування усіх обставин справи надано такі усні пояснення.
Зокрема представники як ДП МОУ «Державний оператор тилу», так і надалі ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель», підтримуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідача 956 992,60 грн штрафу, у судовому засіданні 24.02.2026 вказали, що процедура поставки та перевірки якості товару відбувається такими чином - спочатку постачальник телефонує та каже, що він готовий до прийняття у нього товару, гарантуючи якість цього товару.
Надалі ж, за доводами представників позивача, відбувається дослідження товару лабораторією, яка проводить контроль якості за наявною у неї можливістю, а тому первинно поставлена олива із зольністю, яка не відповідає ДСТУ, могла б бути прийнята по вказаних у паспортах якості показниках та, надалі, могла б бути використана у військові техніці.
Водночас, на переконання представниці позивача, саме договори зберігання, копії яких надав відповідач, підтверджують обставини фактичної поставки та передання військовим частинам товару неналежної якості, зокрема у змісті кожного з договорів вказано, що оливу у відповідній кількості передано.
Також доказами поставки відповідачем неякісної оливи, згідно з аргументами представників позивача, є:
- долучені до позовної заяви листи відповідача, зокрема лист №218 від 19.04.2024 і такі обставини відповідач не заперчив, як і не заперечив військові частини прийняття оливи, зольність якої не відповідала ДСТУ;
- надані у паспортах якості визначення неякісного товару.
Своєю чергою представник відповідача у судових засіданнях зазначив, що відповідно до пунктів 6.4., 6.7., 6.12. договору тільки після підписання акта товар вважається прийнятим як отримувачем, так і замовником.
Також представник відповідача зауважив, що договори зберігання з військовими частинами укладено після 18.04.2024, тобто після повідомлення про якість оливи по показнику зольність, відтак означений товар негайно, у погоджений договром строк був замінений та військові частини прийняли якісну оливу.
Означені обставини фактичної поставки відповідачем товару та отримання його військовими частинами за якістю, у погоджений договором строк – до 31.05.2024, представниця позивача у судовому засіданні визнала.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.
Приписами частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналізуючи зміст та сутність наведених норм права, слід зазначити, що наявність права на подання позову ще не є безумовною підставою для здійснення такого судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації відповідного права, а тому для того щоб особі було надано судовий захист, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує:
- по-перше, чи існує у позивача право або законний інтерес; 
- якщо так, то чи має місце порушення, невизнання або оспорювання відповідачем такого права; 
- якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.
Звідси право на судовий захист вимагає, щоб твердження позивача про порушення права та/або інтересу було обґрунтованим, а тому можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) вказаних вище умов.
З`ясуванню характера спірних правовідносин між сторонами, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права і обов`язку, сприяють визначені у позові предмет і підстава позову (фактична та правова), а тому оцінка предмету заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права особи, про яке зазначено в позовній заяві, здійснюється судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими обґрунтовано вимоги. 
Так, зі змісту спірних у цій справі правовідносин сторін слідує, що підставами відповідно заявленої вимоги про стягнення з ТОВ «Ресурс-Ойл-А» штрафу з посиланням, зокрема, на статті 610, 611, 664 ЦК України та статті 217, 230 та ч. 2 ст. 231 ГК України визначено обставини поставки відповідачем неякісного товару, зокрема виявлення невідповідності вимогам ДСТУ (ГОСТ 6360-83) показника «зольність» у відібраних з 75,24 тонн оливи пробах під час прийняття товару на вхідному контролі якості.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 193, ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України (тут і надалі –чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. 
Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. 
За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 217, ч. 1 ст. 230, ч. 2 ст. 231, ч. 7 ст. 269 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).
У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.
Згідно з приписами статі 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на системний аналіз вказаних норм права суд висновує, що:
- підставами для застосування штрафної санкції, як заходу впливу на особу, є порушення цією особою правил здійснення господарської діяльності, невиконання нею або неналежне виконання нею господарського зобов`язання;
- для застосування до ТОВ «Ресурс-Ойл-А» передбаченої ч. 2 ст. 231 ГК України відповідальності у вигляді сплати штрафу у розмірі 20% від вартості неякісного товару, необхідним є встановлення обставин порушення відповідачем правил здійснення господарської діяльності, зокрема неналежного виконання відповідачем зобов`язання в частині поставки та передачі отримувачам товару за погодженою якістю.
Звідси суд зазначає, що ключовим питанням у такому спорі є встановлення як неналежного виконання відповідачем обов`язку за договором №8/01-24-ПММ щодо поставки якісного товару та, власне, вартості неякісно поставленого товару, так і порушення внаслідок такого неналежного виконання прав та інтересів ініціатора позову - замовника товару та особи, яка вимагає сплатити на його користь штраф.
Стосовно наявності у ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» прав замовника у спірному правовідношенні за договором №8/01-24-ПММ суд зазначає таке.
Частинами 2, 3, 4 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо, зокрема, з актів органів державної влади.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтями 104 та 107 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає, зокрема, передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.
Зі змісту наведених норм права слідує, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні змінюється лише суб`єктний склад правовідношення, тоді як саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється такий перехід права.
Так, правонаступництво, що є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні, слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. 
Зокрема при реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, за яким до правонаступника переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта, який і є доказом переходу прав та обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання до іншої юридичної особи.
Водночас чинне законодавство не містить загальних приписів щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи внаслідок приєднання, відтак цей момент визначається днем підписання передавального акта, а тому може не співпадати у часі з моментом державної реєстрації припинення юридичної особи, яка приєднується.
Тобто правонаступництво настає не лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, а й також з моменту складення та підписання первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення, перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника (передавального акту, наказу про визначення відповідного підприємства правонаступником).
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2025 №1606, яка відповідно до її пункту 3 набирає чинності з 01.01.2026, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України зміни у зв`язку з реорганізацією державного підприємства Міністерства оборони України “Державний оператор тилу”, що додаються, зокрема слова “державним підприємством Міністерства оборони України “Державний оператор тилу” замінено словами “державним підприємством Міністерства оборони України “Агенція оборонних закупівель”.
Водночас зі змісту наявних у цій справі копій наказу МОУ №7н/м від 06.01.2026 та акта примання-передачі від 31.12.2025), зокрема, слідує таке:
- в частині загальних відомостей про ДП МОУ «Державний оператор тилу» – юридична особа в стані припинення (реорганізація шляхом приєднання відповідно до наказу Міністерства оборони України від 02.05.2025 №281 «Про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу»);
- цей передавальний акт складено на виконання наказу Міністерства оборони України від 02.05.2025 №281 «Про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу (зі змінами) про те, що правонаступником – державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» прийнято справи, документи та майно державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу», у тому числі реєстр судових справ, провадження по яким не закінчено станом на 31.12.2025, додається (п. 42 акта примання-передачі).
У долученому до матеріалах цієї справи реєстрі судових справ, провадження по яким не закінчено станом на 31.12.2025, наявні, зокрема, такі відомості: «Справа №911/1608/24; стягнення штрафних санкцій за ДК №08/01-24-ПММ від 07.02.2024 неякісний товар у розмірі 956 992,60 грн».
Ураховуючи вказане вище, суд висновує, що з 06.01.2026, тобто після затвердження акта примання-передачі від 31.12.2025 до ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» перейшли усі права та обов`язки ДП МОУ «Державний оператор тилу», у тому числі всі права та обов`язки за укладеним ним договором №8/01-24-ПММ, як наслідок відбулося універсальне правонаступництво зі зміною у спірному правовідношенні кредитора з правами замовника на нового - ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель».
Змінюючи під час розгляду цієї справи позивача - ДП МОУ «Державний оператор тилу» (ідентифікаційний код 44830311) його правонаступником, ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» (ідентифікаційний код 44725823), судом враховано усе неведене вище та те, що правонаступництво, як інститут цивільного права, нерозривно пов`язане з процесуальними правонаступництвом, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб, як учасників таких матеріально-правових відносин, у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження.
Стосовно того, чи має місце порушення ТОВ «Ресурс-Ойл-А» прав замовника за договором №8/01-24-ПММ в частині поставки якісного товару та, як наслідок, чи наявні підстави для нарахування згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України і стягнення з відповідача на корисить ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» штрафу у розмірі 20% вартості неякісного товару суд зазначає таке.
Відповідно до частин 2, 3 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Згідно з ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 673, ч. 1 ст. 674 та ч. 1 ст. 687 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.
Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.
Перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
З огляду наведених норм закону суд дійшов висновку, що підписання сторонами договору №8/01-24-ПММ разом з усіма додатками і внесеними до нього змінами без будь-яких заперечень щодо вказаних у такому правочині положень свідчить про погодження сторін з такими положеннями, відповідно, породжучи для них взаємні права і обов`язки по виконанню його умов та досягнення обумовленого ними результату, зокрема:
- для ТОВ «Ресурс-Ойл-А» обов`язок по поставці та переданню у власність отримувачам – військовим частинам, оливи за якістю відповідно до умов стандарту, зокрема в частині показника «зольність»;
- для правопоперединка замовника - ДП МОУ «Державний оператор тилу», обов`язок по здійсненню разом з отримувачами перевірки оливи на відповідність технічним вимогам та проведенню вхідного контролю якості і, надалі, за відсутності зауважень прийняття такого товару шляхом підписання актів приймання-передачі.
Відповідно до статей 73, 74, 76, 77, 79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду наведених процесуальних приписів суд вважає за необхідне зазначити, що, реалізуючи таку виключну коментенцію, як надання оцінки доказам, суд здійснює її за унормованими процесуальними нормами правилами і принципами/стандартами з урахуванням відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили, а також того, що:
- належність доказів – спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини;
- під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;
- загальний характер «допустимості доказів» полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимог стосовно отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів;
- спеціальний же характер «допустимості доказів» означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.
Ураховуючи суть та зміст спірних у цій справі правовідносин, здійснивши за відповідними процесуальними правилами оцінку наданих сторонами доказів, суд встановив таке.
З наведених в описовій частині цього рішення копій підписаних комісією у складі представників отримувачів (військових частин) та відповідача актів приймання-передачі оливи слідує, що 299,718 тонн оливи загальною вартістю 19 060 865,93 грн без ПДВ відповідач передав, а отримувачі прийняли без претензій по кількості та якості такого товару.
Вказані обставини, як і те, що означені кількість та вартість прийнятої військовими частинами оливи відповідає кількості та вартості, що погоджені до поставки згідно специфікації у редакції додаткової угоди №2 від 28.06.2024, під час розгляду цієї справи позивач не заперечив та не простував.
Так, зокрема представники позивача у судових засіданнях визнали та не заперечили, що замовлена і фактично отримана військовими частинами олива відповідала вимогам стандарту по якості, зокрема і в частині показника «зольність».
Натомість належних і допустимих доказів фактичної поставки та передачі військовим частинам у будь-якій кількості, у тому числі і в кількості 75,24 тонн оливи, якість якої в частині показника «зольність» не відповідала стандартам, суду не надано.
Судом оцінюються критично та відхиляються посилання позивача на те, що доказами поставки 75,24 тонн неякісної оливи є видані 10-им ХЦ паспорти якості щодо невідповідності оливи показнику «зольність», оскільки вказане не узгоджується з передбаченим у договорі №8/01-24-ПММ порядоком передачі та приймання товару у власність, який завершується підписанням актів приймання-передачі, що засвідчують фактичну поставку товару.
Так, у розрізі вказаного суд звертає увагу на те, що згідно викладених раніше умов договору №8/01-24-ПММ, у тому числі і пунктів 6.4.1. та 6.7. приймання товару здійснюється у два послідовних етапи, зокрема:
1) здійснення отримувачем, замовником особисто та/або із залученням третьої особи перевірки товару на відповідність технічним вимогам до даного виду товару та вимогам нормативної документації;
2) проведення вхідного контролю якості товару (лабораторного випробування), відтак лише після здійснення такої перевірки товару, за відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач на підтвердження переходу права власності на товар підписують акт приймання товару, який також надається для підпису і замовнику.
З огляду на вказані договірні положення суд висновує, що саме підписаний постачальником і отримувачем акт приймання-передачі є допустимим доказом на підтвердження фактичної поставки товару, у тому числі і за якістю, а вказане корелює:
- як з наведеною вище статтею 644 ЦК України, що передбачає можливість встановлення іншого моменту виконання продавцем обов`язку передати товар;
- так і з порядком приймання товару, визначеним у Інструкції обліку військового майна та Інструкції контролю якості, яку надано суду для огляду.
Зокрема положень про те, що вчинення замовником та/або отримувачем товару дій з перевірки його якості на стадії вхідного контролю засвідчує обставини як передачі такого товару у власність отримувача, так і його фактичної поставки вказані вище інструкції не містять.
Натомість означені інструкції передбачають чіткий та послідовний порядок перевірки товару, у тому числі і за якісними показниками саме до моменту прийняття рішення про фактичне прийняття отримувачем цього товару, у тому числі і такого товару, який не відповідає вимогам стандартів по якості, що здійснюється, зокрема, у передбаченому додатком 26 Інструкції контролю якості порядку та фіксується актом приймання нафтопродуктів за якістю по формі згідно з додатком 36 згаданої інструкції.
До того ж відповідно до Інструкції обліку військового майна під час прийняття військового майна та складення відповідних актів приймання-передачі військового майна, у цих актах робляться відповідні записи щодо нестачі (пошкодження, псування) або невідповідності якісного стану військового майна.
З огляду на вказане суд звертає увагу на те, що видані 10-им ХЦ паспорти якості, як і лист 10-го ХЦ №2180/350 від 18.04.2024 підтверджують якість товару на стадії вхідного контролю, попри це такі документи не є визначеним умовами договору та/або законом засобом доказування передачі отримувачу товару та його фактичної поставки.
Складених же згідно з додатками 26 та 36 Інструкції контролю якості актів приймання нафтопродуктів за якістю та/або актів приймання-передачі військового майна з відмітками про невідповідність якісного стану оливи суду не надано, а тому доводи позивача про фактичне прийняття військовими частинами 75,24 тонн неякісної оливи суд визнає доказово неспроможними.
З урахуванням зазанченого суд також оцінює як неспроможні посилання позивача на копії адресованих ДП МОУ «Державний оператор тилу» листів відповідача №218 від 19.04.2024, №224 від 22.04.2024 та №304 від 23.05.2024, позаяк останні не є ані належними, ані допустимими доказами передачі у власність військових частин та фактичної поставки 75,24 тонн неякісної оливи.
Суд звертає увагу, що попри використаний відповідачем у вказаних листах словесний вираз «...оливи МТ-16П, яка була поставлена ряду військових частин…», жоден зі згаданих листів:
- не містить передбачених договором та інструкціями відомостей, необхідних для фіксування порядку прийняття військовими частинами товару, у тому числі і по якості як належній, так і не належній;
- не відповідає встановленим умовами договору та законом засобам доказування, тобто не є актом приймання-передачі та/або актом приймання нафтопродуктів за якістю.
Стосовно ж доводів позивача про те, що поставка відповідачем 75,24 тонн неякісної оливи підтверджується договорами зберігання, суд зазначає, що такі договори, у розумінні вказаних раніше договірних положень та законодавчих вимог також не є допустимими доказами на підтвердження ствреджуваних обставин про передачу відповідачем і прийняття у власніть військовими частинами означеної оливи.
Посилання ж представниці позивача на зміст таких договорів та вказану у них кількість прийнятої військовими частинами оливи суд визнає неспроможними та звертає увагу на те, що пункт 1.2. кожного зі згаданих договорів зберігання містить положення про те, що передача нафтопродуктів на зберігання не тягне за собою переходу права власності від замовника (відповідач) до виконавця (військова частина).
З огляду на вказане суд вважає за необхідне також зазначити, що:
- пункт 6.9. договору №8/01-24-ПММ та пункт 3 додатку №3 до вказаного договору передбачають порядок дій сторін у випадку відмови замовника прийняти товар з підстав невідповідності його встановленим вимогам, зокрема постачальник здійснює заміну та вивезення товару неналежної якості;
- при цьому означений пункт пункт 6.9. договору розрізняє вказаний вище товар та фактично поставлений товар і відповідні наслідки виявлення невідповідності як ще не прийнятого товару, так і того, на який власність уже перейшла до отримувачів;
- підписавши договір №8/01-24-ПММ, ДП МОУ «Державний оператор тилу» як замовник тим самим підтвердив, що для нього є прийнятними такі договірні положення та умови.
Як слідує зі встановлених судом раніше та визнаних сторонами обставин, під час поставки відповідачем замовленого товару із 300 первинно погоджених тонн оливи 75 тонн як такі, що не відповідають показнику якості «зольність», залишено на зберігання в отримувачів – військових частин, і надалі вивезено, що цілком відповідає наведеному вище договірному порядку.
Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин передачі відповідачем у власність військовим частинам та фактичної поставки 75,24 тонн неякісної оливи в частині показника «зольність» суду не надано.
Водночас паспорти якості, листи відповідача та надані ним договори зберігання не можуть замінювати собою визначені законом та договором засоби доказування на підтвердження фактичного прийняття військовими частинами товару, у тому числі і по якості як належній, так і не належній.
У розрізі вказаного судом також враховано, що передбачений статтею 79 ГПК України принцип «вірогідність доказів» можливий до застосування судом у разі співвіднесення між собою доказів обох сторін, попри те первинно неналежні та недопустимі докази не можуть оцінюватись за відповідним принципом.
Тобто паспорти якості, листи відповідача та надані ним договори зберігання не підтверджують стверджувані позивачем обставини також і за унормованим вказаною процесуальною нормою принципом.
Підсумовучи усе викладене, оцінюючи вказані надані докази у їх сукупності згідно встановлених процесуальним законодавством принципів та стандартів, суд дійшов висновку, що ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» не доведено стверджувані у позові обставини порушення ТОВ «Ресурс-Ойл-А» правил здійснення господарської діяльності, зокрема неналежного виконання відповідачем зобов`язання в частині поставки та передачі отримувачам товару за погодженою якістю.
Щодо обставин виявлення невідповідності вимогам ДСТУ (ГОСТ 6360-83) показника «зольність» у відібраних з 75,24 тонн оливи пробах на стадії вхідного контролю суд зазначає, що самі по собі такі обставини не свідчать про порушення відповідачем правил здійснення господарської діяльності та неналежного виконання зобов`язання щодо поставки оливи за відповідною стандартам якістю по показнику «зольність».
Вказаний висновок суду ґрунтується на наведеному вище договірному порядку дій сторін у випадку відмови замовника прийняти товар з підстав невідповідності його встановленим вимогам, а також і на тому, що умова щодо якості продукції характеризує предмет договору з точки зору придатності до використання за цільовим призначенням.
З урахуванням вказаного та згаданих раніше умов договору і передбаченого інструкціями порядку прийняття товару, зокрема і того, що олива на стадії вхідного контролю не переходить у власність отримувачів та не може використовуватись ними за цільовим призначенням, суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем договірного зобов`язання щодо поставки товару по якості тільки через те, що олива з невідповідним показником «зольність» була доставлена до отримувачів.
Щодо посилань позивача на статті 675, 678 та 679 ЦК України та передбачене цими нормами правило гарантування відповідності товару по якості в момент його передачі суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 675, ч. 2 ст. 678 та ч.ч. 1, 2 ст. 679 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:
1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару.
Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Аналізуючи зміст вказаних норм закону, суд зазначає, що гарантування постачальником якості товару, у тому числі і в момент його передачі покупцю, жодним чином не свідчить про те, що виявлення невідповідності товару заявленій якості саме на стадії вхідного контролю та до передання його покупцю у власність може бути кваліфіковане як порушення відповідачем договірного зобов`язання щодо поставки товару по якості для цілей застосування штрафних санкцій, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 231 ГК України штарфу.
Суд звертає увагу на те, що конструкція ч. 2 ст. 231 ГК України оперує таким словесним виразом як «порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг)», попри це вказана норма не визначає конкретних видів таких порушень, зміст яких можуть розкривати інші норми закону у сукупності із погодженими сторонами у договорі умовами виконання зобов`язання.
Так, у договорі №8/01-24-ПММ сторони погодили умови зобов`язання відповідача щодо якості товару, вказуючи при цьому інший момент визначення відповідності товару вимогам щодо його якості, що дозволяє ч. 1 ст. 675 ЦК України, а також визначаючи можливість проведення заміни товару у разі встановлення його невідповідності.
З огляду на специфіку спірних у цій справі правовідносин та погоджений договором порядок вхідного контролю якості товару і подальшу можливість заміни товару, який замовник відмовився приймати за наслідками виявлення невідповідності, суд висновує, що виявлення невідповідності вимогам ДСТУ (ГОСТ 6360-83) показника «зольність» у відібраних з 75,24 тонн оливи пробах на стадії вхідного контролю якості не свідчить про порушення ТОВ «Ресурс-Ойл-А» погоджених договором умов зобов`язання щодо поставки оливи за відповідною стандартам якістю по показнику «зольність».
З огляду на вказане суд зазначає, що приписи ч. 1 ст. 675 ЦК України є умовними, тобто правило про відповідність товару вимогам по якості у момент його передачі застосовується якщо інше не передбачено договором.
До того ж з огляду зроблених вище висновків про те, що на стадії вхідного контролю якості олива фактично не передається у власність отримувачів, суд зазначає, що використаний у ч. 1 ст. 675 ЦК України часовий проміжок «…в момент його передання покупцеві…» не є тотожним стадії вхідного контролю під час прийняття, а не фактичної передачі у вланість отримувачів такого товару.
Посилання ж позивача на статті 678 та 679 ЦК України суд відхиляє, позаяк вказані норми регулюють відносини, за яких товар фактично передано продавцем і прийнято покупцем, а його неналежна якість встановлена після такої події, зокрема згадану статтю 678 найменовано як «Правові наслідки передання товару неналежної якості» та вона регулює порядок визначення осіб, які зобов`язані доводити момент виникення недоліків товару, за які відповідає продавець, в залежності від того надав продавець гарантії на товар чи ні.
Приписи ж статей 678, 679 ЦК України не регулюють питання відповідальності продавця (постачальника) товару на стадії вхідного контролю, тобто на етапі фактичної перевірки товару з метою його прийняття, та не кваліфікують як порушення обставини виявлення невідповідності товару вимогам стандарту на означеній стадії.
Зміст наведених вище обставин та поведінки сторін спору, у тому числі і відповідача свідчить про те, що останній виконав власні зобов`язання з дотриманням умов, визначених договором, і таке виконання не є неналежним у розумінні наведеної вище статті 610 ЦК України.
З огляду наведеного суд висновує про відсутність підстав для нарахування відповідачу згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України штрафу у розмірі 20% від вартості 75,24 тонн оливи, невідповідність якості якої виявлено на стадії вхідного контролю.
У розрізі зробленого висновку суд ураховує, що умови договору №8/01-24-ПММ не передбачають відповідальності постачальника у вигляді сплати штрафу у розмірі 20% від вартості товару, відхилення по якості якого виявлено на етапі вхідного контролю та до моменту передачі товару у власність отримувачам, тоді як:
- передбачене пунктом 6.12. цього договору правило про передачу на відповідальне зберігання товару, який буде поставлений з порушенням вимог цього договору, жодним чином не ідентифікує конкретних видів порушення та відповідальності за ці порушення, зокрема і їх розміру та порядку застосування;
- пункт 5 додатку №3 до договору №8/01-24-ПММ передбачає загальне правило про те, що постачальник несе відповідальність за якість товару протягом гарантійного строку зберігання, що стосується часового проміжку після передачі товару у вланість та фактичної його поставки.
Попри те, що за змістом наведених вище норм ГК України господарські санкції, зокрема штрафні санкції є заходами впливу на правопорушника у сфері господарювання, суд також ураховує, що означені санкції застосовуються тільки за наявності конкретного, допущеного порушення.
Так, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. 
Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, попри це неустойка не може набувати каральної функцію або ж бути для кредитора джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків. 
Тобто штраф має на меті насамперед стимулювати боржника до виконання зобов`язання або компенсувати кредитору втрати, які виникли у нього внаслідок порушення зобов`язання
За встановлених раніше судом обставин повного виконання відповідачем обов`язку з поставки товару та прийняття його отримувачем у погодженій договором якості ще до звернення до суду із відповідним позовом, позивач також не заперечив та не спростував і того, що:
- на етапі вхідного контролю відповідач замінив всю кількість оливи, показники зольності якої не відповідали стандарту (були чистішими), відтак поніс також і витрати по зберіганню такого товару та його заміні;
- внаслідок вчинення відповідної заміни товару на етапі вхідного контролю відповідач передав, а отримувач прийняв оливу тієї якості, яка передбачена договором за показником зольності.
Водночас позивач не довів того, що внаслідок виявлення невідповідної стандарту якості оливи (по чистішому показнику зольності) на етапі вхідного контролю – до моменту прийняття її отримувачами, сторони не досягли очікуваних за договором результатів та мети укладення такого правочину, а внаслідок виявлення таких показників якості замовник та/або отримувач понесли будь-які майнові втрати та/або збитки.
Судом оцінюються критично посилання представників позивача на ймовірні події, які могли б, на їхнє переконання, відбутися якби вхідний контроль не було проведено, а оливу із невідповідним показником зольності передано військовим частинами у користування, позаяк відповідні міркування є суб`єктивними та не відповідають дійсності і передбаченому договором №8/01-24-ПММ та інструкціями порядку приймання товару, його обліковування та використання за призначенням.
Зокрема суд звертає увагу на те, що положеннями згаданої вище Інструкції контролю якості забороняється зливати пально-мастильні матеріали, які надійшли, попередньо не відібравши проби для проведення випробовування.
Звідси суд висновує, що позивачем доказово не доведено та не обґрунтовано порушення його прав та прав його попередника, як замовника за договором №8/01-24-ПММ, внаслідок виявлення невідповідної стандарту якості оливи (по чистішому показнику зольності) на етапі вхідного контролю – до моменту прийняття її отримувачами.
Так, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке.
Порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Суд ураховує те, що національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тлумачення законодавства слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим. 
Зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання. Схожі висновки зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №911/1278/20.
З огляду на зазначене застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
У розрізі зроблених висновків та необхідності врахування загальних засадах цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, у питанні застосування неустойки як господарської санкції, суд зазначає, що кожна зі сторін у зобов`язанні після узгодження своєї волі, вираженої у формі договору, має розумні сподівання добросовісного дотримання і виконання домовленостей з боку іншої сторони, позаяк згідно з ч. 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Так, поряд із такою засадою цивільного законодавства як свобода договору, частина перша статті 3 ЦК України також містить такі засади як справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами та основне призначення цього принципу вбачається в наданні суду більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. 
Ураховуючи зазначене, оскільки відповідач діяв в межах договірних положень, сприяючи досягенню мети укладеного правочину та вчасно передавши у власність отримувачам замовлений для їхніх потреб товар, суд висновує, що використання замовником (позивачем) такого заходу впливу на постачальника як господарська санкція (штраф) не є добросовісними та розумними, як наслідок і справедливими у відповідно спірних правовідносинах.
Звідси суд висновує про безпідставність вимоги позивача про стягнення з відповідача 956 992,60 гривень штрафу, нарахованого згідно ч. 2 ст. 231 ГК України.
Отже, враховуючи доказову необґрунтованість та недоведеність наявності підстав для відповідальності відповідача у вигляді передбаченого ч. 2 ст. 231 ГК України штрафу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення та, відповідно, і про відмову у задоволенні вимоги ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» (ідентифікаційний код 44725823) до ТОВ “Ресурс-Ойл-А” (ідентифікаційний код 23532573) про стягнення 956 992,60 гривень штрафу.
З огляду на зроблені вище висновки про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу судом не розглядається заявлене клопотання відповідача та порушене відповідно ним питання про зменшення неустойки згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати ДП МОУ “Державний оператор тилу” (ідентифікаційний код 44830311) по сплаті судового збору покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2, ідентифікаційний код 44725823) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ресурс-Ойл-А” (вул. Індустріальна, 7, смт. Гребінки, Білоцерківський район, Київська область, 08662 ідентифікаційний код 23532573) про стягнення 956 992,60 гривень штрафу відмовити повністю.
2. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку – до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.05.2026.

Суддя   В.А. Ярема