МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 р.  	№ 400/1327/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. за участю секретаря судового засідання Токарської Г.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 	

до відповідача	Вознесенської міської ради, площа Центральна, 1,м. Вознесенськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,56501, 	

треті особи	Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради, площа Центральна, 1,м. Вознесенськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,56501, Міністерство культури України, вул. Франка Івана, 19,м. Київ,01054, вул. Франка Івана, 19,м. Київ,01054 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, просп. Миру, 34,м. Миколаїв,54004, Комунальне підприємство "Водопостачання м. Вознесенська", вул. Михайлівська, 2,м. Вознесенськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,56501, Державна інспекція архітектури та містобудування України, бульв. Лесі Українки, 26,м. Київ,01133, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 22.08.2025 року № 11,	

ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області (далі – відповідач), третя особа -Державна інспекція архітектури та містобудування України, Комунальне підприємство "Водопостачання м. Вознесенська", Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Міністерство культури України, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради, в якій він просить суд:
визнати протиправним та скасувати Рішення Вознесенської міської ради від 22 серпня 2025 року № 11 «Про визнання замовника будівництва по об`єкту: «Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3 м. Вознесенськ Миколаївська обл.» яким визнано замовником будівництва по об`єкту: «Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ Миколаївська обл.» Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради (код ЄДРПОУ 20908003).
ІІ. Виклад позицій учасників справи
В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 01.03.2026, яка прийнята судом до розгляду) позивач зазначив, що 22.08.2025 Вознесенською міською радою прийнято рішення № 11 «Про визнання замовника будівництва по об`єкту: “Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ Миколаївська область”» (далі – оскаржуване рішення). Вказаним рішенням міська рада визнала замовником будівництва зазначеного об`єкта Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 4810200000:11:030:0024 не відповідає цільовому призначенню, плану зонування, функціональному призначенню території. Також, позивач стверджує про невідповідність намірів забудови державним будівельним нормам. Крім того, використання земельної ділянки для забудови призведе, на думку позивача, до порушення меморіальної цінності території та процедури врахування громадських інтересів. При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що жовтні 2016 року за рахунок громадськості на Алеї пам`яті в м.Вознесенськ Миколаївської області пл. Центральна, 3 на земельній ділянці (к.н. 4810200000:11:030:0024), був встановлений Пам`ятний знак захисникам України виконаний у формі монолітної гранітної брили, облаштований меморіальною плитою з пам`ятним написом, встановлений як символ незламності та вічної пам`яті про воїнів, що полягли за суверенітет України. З урахуванням зазначеного позивач просить позов задовольнити.
Відповідач проти позову заперечив, відзив мотивував тим, що оскаржуване рішення має організаційний характер: не змінює цільового призначення земельної ділянки; не надає дозволу на будівництво; не затверджує проєктну документацію; не є містобудівною документацією; не породжує прав чи обов`язків для позивача. Відповідач звертає увагу суду, що рішення №29, №72, №2, №80, №36, №25, визнання протиправності яких не є предметом позову і які передували прийняттю спірного рішення, є чинними, не скасованими та мають презумпцію правомірності згідно зі ст. 59 Закону "Про місцеве самоврядування". Щодо об`єкта будівництва, визнання замовником якого є предметом спірного рішення, то Центр ментального здоров`я є багатофункціональним громадським простором соціально-культурного спрямування. Також, відповідач стверджує, що розташування Центру не порушує ні зонінгу міста Вознесенськ, ні бюджетного законодавства, ні законодавства про довкілля.
Після прийняття судом заяви про зміну підстав позову відповідач 17.03.2026 подав суду відзив з урахуванням такої заяви, в якому зазначив, що навіть з урахуванням зміни підстав позову: відсутнє порушене право; позов є передчасним; оскаржується акт, який не створює правових наслідків; доводи позивача ґрунтуються на припущеннях
Третя особа – Міністерство культури України в поясненнях від 11.03.2026 зазначила, що, як убачається із оскаржуваного рішення, ним визначено замовника будівництва об`єкта «Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ, Миколаївська область». Указане рішення не спрямоване на затвердження науково-проєктної чи проєктної документації на будівництво, не є дозвільним документом на виконання будівельних робіт, які б надходили до Мінкульту для отримання погодження, відтак – підстави й обставини його прийняття є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування та не відносяться до компетенції Мінкульту. Враховуючи, що предметом позову є оскарження рішення про визнання замовника будівництва, що не належить до компетенції Міністерства культури України, Мінкульт займає нейтральну процесуальну позицію щодо суті позовних вимог та покладається на розсуд суду при прийнятті рішення у цій справі.
Пояснення надійшли і від інших третіх осіб.
Так, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зазначило, що відповідно до пп.26 п.4 Положення №603, Головне управління організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності. Водночас вартим уваги є те, що вищевказане повноваження Головного управління може бути реалізоване лише у тому випадку, якщо для цього існують законодавчо визначені обставини, які на разі регламентуються положеннями законів «Про охорону земель», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про припинення заході державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану» від 13.03.2022 №303. Оскаржуване у справі №400/1327/26 рішення – це спосіб визначення замовника будівництва об`єкта «Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ, Миколаївська область», яке є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування.
В свою чергу, Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради в поясненнях послалось на те, що саме по собі прийняття рішення про визначення замовника будівництва не змінює правового режиму земельної ділянки, не встановлює прав чи обов`язків для позивача та не впливає на його правове становище. Таким чином, позивач фактично оскаржує управлінське рішення органу місцевого самоврядування з мотивів незгоди, а не через порушення власних прав. Крім того, посилання позивача на нібито «удавану мету» рішення міської ради є припущенням, яке не підтверджене жодними належними та допустимими доказами, що суперечить вимогам статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку сторони довести обставини, на які вона посилається
Позивач у відповіді на відзив в спростування доводів відзиву зазначив, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, інтерес Позивача полягає у прагненні до користування матеріальними та нематеріальними благами (рекреаційною зоною Р-3 та історичним ареалом). Це прагнення зумовлене загальним змістом об`єктивного права і є самостійним об`єктом судового захисту, незалежно від наявності прямого суб`єктивного права на земельну ділянку. Позивач наголошує, що рішення № 11 (про визначення замовника) не є відірваним від контексту актом. У поєднанні з рішеннями № 13, 25 та 36 та інших воно становить єдиний поетапний алгоритм дій міської ради, спрямований на фактичне виведення земельної ділянки зі статусу меморіальної зони (Р-3) під забудову. Дані докази підтверджують, що Відповідач вже перейшов від «намірів» до конкретних юридичних кроків (виділення коштів, зміна меж або статусу ділянок), що робить порушення прав Позивача реальним та актуальним вже сьогодні. Документи щодо вказаних рішень містять технічну та юридичну інформацію, яка підтверджує розташування об`єкта в межах історичного ареалу та ОСОБА_2 , що Відповідач намагається приховати за загальними фразами про "соціально-культурне спрямування".
В заперечення відповідач зауважив, що відповідь на відзив не спростовує того, що рішення № 11 має організаційно-управлінський характер; не доводить наявності у позивача реального, безпосереднього та індивідуально визначеного порушеного права чи законного інтересу; ґрунтується переважно на припущеннях щодо можливих майбутніх наслідків; підміняє предмет цього спору оцінкою інших рішень та потенційних майбутніх дій; містить оціночні твердження щодо «меморіального» статусу території без належного юридичного підтвердження; зосереджується на формальній критиці окремих посилань відповідача, хоча сам позивач також допускав істотні неточності при визначенні фактичних обставин справи.
ІІІ. Рух справи.
Ухвалою від 16.02.2026 року суд у складі головуючого судді Мельника О.М. відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 16.02.2026 суд частково задовольнив заяву позивача про забезпечення позову, постановив:.
заборонити Вознесенській міській раді, Управлінню житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради (код ЄДРПОУ 20908003), а також будь-яким іншим особам, які діють на підставі або на виконання оскаржуваного рішення, вчиняти будь-які дії, спрямовані на його реалізацію, зокрема: отримувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки; розробляти, затверджувати та проводити оплату за розробку проєктно-кошторисної документації; реєструвати в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) документи на виконання підготовчих чи будівельних робіт; здійснювати фізичні підготовчі або будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 4810200000:11:030:0025, до набрання законної сили судовим рішенням по справі.
Відповідно до наказу голови суду від 17.02.2026 р. № 33-к суддю ОСОБА_3 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду, у зв`язку із звільненням його рішенням Вищої ради правосуддя від 17.02.2026 року № 215/0/15-26 у відставку.
На виконання розпорядження керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого, головуючим суддею визначено Дерев`янко Л.Л.
Ухвалою від 24.02.2026 суд у складі судді Дерев`янко Л.Л. прийняв справу до свого провадження.
Ухвалою від 11.03.2026 суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про зміну заходів забезпечення позову.
Ухвалою від 11.03.2026 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, постановив, що подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну підстав позову.
Ухвалою від 02.04.2026 суд частково задовольнив клопотання позивача про забезпечення позову, допустив заміну заходів забезпечення позову, визначених ухвалою суду від 16.02.2026, а саме:
«Заборонити Вознесенській міській раді, Управлінню житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради (код ЄДРПОУ 20908003), а також будь-яким іншим особам, які діють на підставі або на виконання оскаржуваного рішення, вчиняти будь-які дії, спрямовані на його реалізацію, зокрема: отримувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки; розробляти, затверджувати та проводити оплату за розробку проєктно-кошторисної документації; реєструвати в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) документи на виконання підготовчих чи будівельних робіт; здійснювати фізичні підготовчі або будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 4810200000:11:030:0025, до набрання законної сили судовим рішенням по справі» наступними заходами забезпечення позову: «Заборонити Вознесенській міській раді, Управлінню житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради (код ЄДРПОУ 20908003), а також будь-яким іншим особам, які діють на підставі або на виконання оскаржуваного рішення, вчиняти будь-які дії, спрямовані на його реалізацію, зокрема: отримувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки; розробляти, затверджувати та проводити оплату за розробку проєктно-кошторисної документації; реєструвати в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) документи на виконання підготовчих чи будівельних робіт; здійснювати фізичні підготовчі або будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 4810200000:11:030:0024, до набрання законної сили судовим рішенням по справі». В іншій частині заяви суд відмовив.
Ухвалою від 02.04.2026 суд закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду по суті.
Розгляд справи відбувався в судових засіданнях 30.04.2026, 10.06.2026, 17.06.2026 за участю представників позивача і відповідача, які підтримали свої правові позиції, викладені у заявах по суті.
Треті особи, належним чином повідомлені про дату і час судових засідання, не скористались можливістю прийняти участь в судових засіданнях.
Суд завершив розгляд справи 17.06.2026, перейшов до стадії ухвалення рішення.
Вступну і резолютивну частину рішення проголошено 29.06.2026.
Повний текст рішення складно 29.06.2026
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Рішенням Вознесенської міської ради від 22 серпня 2025 року № 11 «Про визнання замовника будівництва по об`єкту: «Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3 м. Вознесенськ Миколаївська обл.» визнано замовником будівництва по об`єкту: «Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3 м. Вознесенськ Миколаївська обл.» Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради (код ЄДРПОУ 20908003).
Не погодившись з цим рішенням, позивач звернувся до суду.
V. Джерела права 
Відповідно до підпункту 1 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах).
За нормою підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об`єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності.
Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що при комплексній забудові території функції замовника на будівництво виконавчий орган місцевої ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації виконують безпосередньо або можуть делегувати їх на конкурсній основі генеральному підряднику (підряднику) у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, виконавчим органам сільських, селищних, міських рад надано альтернативу у виборі дій щодо здійснення функцій замовника: виконання їх самостійно або делегування на конкурсній основі підрядній організації.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування України» до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, організація благоустрою та здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема, належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» комплексним благоустроєм вважається проведення на визначеній території населеного пункту (мікрорайон, квартал, парк, бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо) комплексу робіт з улаштування (відновлення) покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями для безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, встановлення малих архітектурних форм, здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення інженерно-технічного і санітарного стану території, покращення її естетичного вигляду.
Стеттею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» врегульовано статус актів органів місцевого самоврядування. 
Так, Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. 
Адміністративні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування приймаються, набирають чинності, виконуються, припиняють дію та оскаржуються відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням передбачених законом особливостей адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ (у разі визначення законом таких особливостей). Рішення ради, яке є адміністративним актом, приймається з урахуванням вимог частин п`ятої і восьмої статті 46 цього Закону.
VІ. Оцінка суду
Як встановлено судом, спірним рішенням суб`єкт владних повноважень визначив замовника будівництва по об`єкту: “Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ Миколаївська область” - Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради
Оцінюючи це рішення з точки зору відповідності вимогам, встановленим ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.
З заяв по суті сторін та Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку суд встановив, що земельна ділянка, на якій планується будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку, має кадастровий номер 4810200000:11:030:0024, знаходиться у власності територіальної громади міста Вознесенськ, постійному користуванні комунального закладу «Міський будинок культури», що узгоджується з рішенням Вознесенської міської ради, а саме від 11.04.2025 № 36 «Про затвердження Комунальному закладу «Міський будинок культури» проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення».
Наразі земельна ділянка кадастровий номер 4810200000:11:030:0024 відноситься до земель житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Суд зауважує, що визначення замовника будівництва має передувати процедурі, визначеній частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і є передумовою для 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Отже, спірне рішення щодо визначення замовника будівництва є, з урахуванням зазначеної процедури, логічним і обґрунтованим. 
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема, належить: створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб).
Відповідно до п. 1.7. Положення, затвердженого рішенням Вознесенської міської ради віл 14.01.2008 № 4, на Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради покладено, зокрема, виконання функцій замовника щодо будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту об`єктів за бюджетні кошти.
Відтак, визначення замовником будівництва по об`єкту: “Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ Миколаївська область” саме Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради відповідає компетенції останнього.
Також, суд наголошує, що спірне рішення прийнято в межах повноважень, наданих Вознесенській міській раді відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 31, частини третьої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Слід зауважити, що позовна заява не містить зазначення обставин, які могли б свідчити про невідповідність безпосередньо спірного рішення вимогам закону за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Доказів наявності таких обставин не здобуто і судом під час розгляду справи по суті.
Натомість, відповідно до викладеної вище оцінки, суд доходить висновку, що спірне рішення є обґрунтованим, прийнятим суб`єктом владних повноважень в межах компетенції і в спосіб, передбачений законом. 
Водночас, позивач обґрунтовує свою позицію щодо протиправності спірного рішення посиланням на те, що це рішення «не може вважатись правомірним, оскільки воно є похідним від ланцюга протиправних актів».
Такими протиправними актами, як вбачається з адміністративного позову, є, на думку позивача: 
рішення Вознесенської міської ради від 17.12.2021 № 29 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в постійне користування земельної ділянки Управлінню житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської рад»;
рішення Вознесенської міської ради № 72 від 08.09.2023, яким припинено Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Вознесенськ, площа Центральна, 3, кадастровий номер 4810200000:11:030:0022; затверджено технічну документацію з землеустрою щодо поділу земельної ділянки 4810200000:11:030:0022 на земельні ділянки 4810200000:11:030:0024, 4810200000:11:030:0025;
рішення Вознесенської міської ради № 80 від 08.09.2023, яким надано Комунальному закладу «Міський будинок культури» в постійне користування земельну ділянку , розташовану за адресою: м. Вознесенськ, площа Центральна, 3, кадастровий номер 4810200000:11:030:0024;
рішення Вознесенської міської ради № 36 від 11.04.2025, яким затверджено Комунальному закладу «Міський будинок культури» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташовану за адресою: м. Вознесенськ, площа Центральна, 3, кадастровий номер 4810200000:11:030:0024;
рішення Вознесенської міської ради № 25 від 22.08.2025 «Про надання в строкове користування земельної ділянки Управлінню житлово-комунального господарства та капітального будівництва Вознесенської міської ради».
Як стверджує позивач, ці рішення є протиправними, оскільки передбачають будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 4810200000:11:030:0024 з порушенням цільового призначення, плану зонування, функціонального призначення території, невідповідність намірів забудови державним будівельним нормам, порушення меморіальної цінності території та процедури врахування громадських інтересів.
Оцінюючи доводи позивача в цій частині, суд звертає увагу на частину 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування, за якою акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини тринадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначив, що органи місцевого самоврядування приймають нормативні (які встановлюють, змінюють чи припиняють дію норм права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово) та ненормативні акти (передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію).
У вказаному Рішенні КСУ також зазначено, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону “Про місцеве самоврядування в Україні” прослідковується, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ними правовий акт (у т. ч. з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).
Суд враховує, що принцип правової визначеності є невіддільною складовою верховенства права. Особа, яка отримала індивідуальний акт повинна бути впевнена у стабільності свого правового статусу. 
Разом з тим, жодного доказу визнання протиправними рішень Вознесенської міської ради № 72 від 08.09.2023, № 80 від 08.09.2023, № 36 від 11.04.2025, № 25 від 22.08.2025 в судовому порядку, зміни або скасування їх органом, який видав ці акти, матеріали справи не містять.
Суд вважає такими, що не мають значення по суті справи, посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 9 червня 2022 року у справі № 520/2098/19 (провадження № 11-325апп21) в якому наголошено, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, навіть якщо вони є чинними та не були оскаржені, оскільки рішення Вознесенської міської ради № 72 від 08.09.2023, № 80 від 08.09.2023, № 36 від 11.04.2025, № 25 від 22.08.2025 не є нормативно-правовими актами.
При цьому, визнання протиправними індивідуально-правових актів за межами судової процедури, в якій така протиправність є предметом позову, суперечило б презумпції правомірності актів місцевого самоврядування і призвела б до правового хаосу. 
Отже, в межах цієї справи, з огляду на предмет позову, суд не має підстав для вирішення питання щодо правомірності рішень Вознесенської міської ради № 72 від 08.09.2023, № 80 від 08.09.2023, № 36 від 11.04.2025, № 25 від 22.08.2025. 
Крім того, суд, при вирішенні цієї справи, зазначає таке.
Суд наголошує на тому, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах (ст. 2 КАС України).
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.
При цьому, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.
Адже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.
Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст.5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
Відтак, звертаючись до суду з позовом про оскарження рішення Вознесенської міської ради «Про визнання замовника будівництва по об`єкту: “Нове будівництво Центру ментального здоров`я та розвитку за адресою: пл. Центральна, 3, м. Вознесенськ Миколаївська область”», позивач зобов`язаний був зазначити не лише в чому полягала неправомірність, на його думку, такого рішення, а й чим саме це рішення порушує його права та інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про застосування спірного рішення відповідача у правовідносинах, в яких бере участь позивач.
Позивачем не надано доказів порушення його прав спірним рішенням, а також не встановлено, які конкретно права позивача порушені, не наведено цього і в позовній заяві.
Фактично позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду тим, що протиправною є забудова земельної ділянки кадастровий номер 4810200000:11:030:0024. При цьому, позивачем не обґрунтовано чим порушує його права як члена територіальної громади визначення замовника будівництва.
Враховуючи, що предметом позову є визнання протиправним рішення Вознесенської міської ради № 11 від 25.08.2025, а підстави позову стосуються правомірності інших рішень цього суб`єкта владних повноважень, судом не встановлено порушення прав позивача спірним рішенням.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Правова позиція аналогічного змісту неодноразово висловлювалася Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у постанові від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 31.01.2024 № 640/6129/22, від 20.12.2024 у справі № 815/5751/16, від 18.02.2025 у справі №260/5061/22, від 07.02.2025 у справі №990/54/24.
VІІ. Висновки суду
Згідно із частинами першою-другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача та кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
VІІІ. Розподіл судових витрат
Оскільки суд відмовив у позові до суб`єкта владних повноважень, питання про розподіл судових витрат не вирішується

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вознесенської міської ради (площа Центральна, 1,м. Вознесенськ,Вознесенський р-н, Миколаївська обл.,56501 ЄДРПОУ 38016400) відмовити. 

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко