УХВАЛА

30 червня 2026 року 
м. Київ
справа №750/137/26
адміністративне провадження № К/990/26302/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі -ДПП), в якому просив:
- скасувати постанову серії ЕНА № 6173209 від 17.11.2025 про накладення адміністративного стягнення за частиною першої статі 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Деснянський районний суд міста Чернігова рішенням від 05.03.2026 адміністративний позов задовольнив частково:
- постанову серії ЕНА № 6173209 від 17.11.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною першої статі 126 КУпАП скасував, справу надіслав на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.05.2026 апеляційну скаргу ДПП задовольнив. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.032026 скасував та прийняв нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ДПП про скасування постанови залишив без розгляду.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою.
Перевіривши зміст та доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом. У адміністративних справах таке право реалізується шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду касаційної інстанції, який, розглядаючи справи в касаційному порядку, виконує одну з основних своїх функцій - забезпечує сталість та єдність судової практики.
Суд зауважує, що стаття 23 КАС України оперує поняттям «судові рішення», зміст якого розкривається у статті 241 цього Кодексу, а саме: судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.
Частинами другою - п`ятою статті 241 КАС України визначено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови.
Стаття 286 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з частиною третьої статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277,282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Відтак, судові рішення, ухвалені за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності касаційному оскарженню не підлягають.
Предметом оскарження в цій справі є постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першої статі 126 КУпАП.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2026, якою цей суд, за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача, скасував рішення Деснянського районного суду міста Чернігова про часткове задоволення позову та ухвалив нове рішення, яким адміністративний позов залишив без розгляду.
З огляду на наведене та з урахуванням частини третьої статті 272 КАС України постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справи, визначеної статтею 286 цього Кодексу, не може бути оскаржена.
Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 19.08.2024 у справі № 607/15376/23 та від 24.03.2025 у справі № 679/1837/24.
Реагуючи на доводи скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові процесуального обов`язку щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, як зазначено в частині четвертій статті 9 КАС України та неврахування приписів стаття 77 КАС України про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, варто зауважити про таке.
Нормами КАС України чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня ухвалення постанови.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд апеляційної інстанції встановив, що оскаржувану постанову позивач отримав на місці вчинення адміністративного правопорушення 17.11.2025, проте позовну заяву направив до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку (м. Чернігів) лише 03.01.2026.
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що проходження позивачем військової служби та виконання бойових завдань не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду.
Крім того апеляційний суд урахував, що між позивачем та адвокатом Росомахою М.О. 22.12.2025 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги, водночас жодних доказів на підтвердження обставин об`єктивної неможливості звернення до суду особисто або через представника протягом листопада - грудня 2025 року матеріали справи не містять.
У цьому контексті варто зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.05.2020 у справі № 9901/546/19 окреслила характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Тобто особа, яка зацікавлена у поданні позову, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання скаржником клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк  В.М. Соколов