ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 737/865/25
Головуючий у першій інстанції – Лібстер А. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/928/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі по тексту – ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість загальною сумою 64000,00 грн, з яких 10000,00 грн – заборгованість за основним боргом, 36900,00 грн – заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором, 17100,00 грн заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» та стягнути 2422,40 грн – сплаченого судового збору, 10000,00 грн – витрат на правову допомогу.
Також просить, в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення, нарахувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 27.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному вигляді, з використанням електронного підпису. ТОВ «Лінеура Україна» перед ОСОБА_1 зобов`язання виконало та надало кредит в сумі 10000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану банком АТ «Ощадбанк». За розрахунком заборгованості за договором №4770348 від 27.06.2024 у період з 27.06.2024 по 27.02.2025 включно первісний кредитор нараховував проценти за користування грошовими коштами, загальною сумою 36900,00 грн.
27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 27/02/2025, за яким до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача.
Зазначає, що строк кредиту 360 днів, станом на дату укладення договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025, дія договору № 4770348 від 27.06.2024 не закінчилась, тому в межах строку дії договору позивачем донараховано відсотки за 114 календарних днів у сумі 17100,00 грн.
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 позовні вимоги задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4770348 від 27.06.2024 у загальному розмірі 64000,00 грн 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка належним чином виконувала кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, враховуючи, що відповідачкою не надано суду доказів, які б спростовували наявність заборгованості по кредитному договору. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
За доводами апеляційної скарги, відповідачка не погоджується з прийнятим рішенням щодо стягнення з неї суми за кредитним договором, який вона не укладала, кошти на особовий рахунок не отримувала, кошти від ТОВ «Лінеура Україна» за Договором № 4770348 від 27.06.2024, на умовах споживчого кредиту також не отримувала, електронним підписом у вказану дату укладання договору не користувалась. 
Стверджує, що поза межами її волевиявлення, її особистими даними, шляхом зламу телефону та доступу до персональних даних, скористались шахраї у зв`язку з чим за її заявою порушено кримінальне провадження, яке 16.07.2024 внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 120242703400902252. 
Зазначає, що судом не досліджено, яким чином проводились операції та зняття коштів, щоб дійти висновку, що саме відповідач у даній справі скористалася коштами позивача. Судом не встановлено, що відповідачка негайно повідомила всі фінансові установи, де були вчинені дії нібито від її імені негайно звернулась до Банку та правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій.
Вважає, що за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Українські фінансові операції» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення районного суду – без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, підстави для його зміни або скасування відсутні.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, позивач посилається на постанову Верховного Суду у справі № 732/670/19 від 09.09.2020, у справі №524/5556/19 , у справі №280/4456/20 від 31.08.2022, у справі №640/7029/19 від 09.02.2023.
Вказує, що при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Заявниця приймаючи рішення про укладення угоди про отримання коштів на умовах оплатності визначених договором, усвідомлювала наслідки за неналежне виконання зобов`язань, однак припустила порушення платіжної дисципліни, через що спір переданий до суду.
Наголошує на тому, що заявницею не подано до апеляційного суду жодних контррозрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості здійснених судом першої інстанції, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду. Також не надає жодних доказів щодо не отримання грошових коштів.
Позивач звертає увагу апеляційного суду, що номер 380504307268 на який відправлено повідомлення 28.02.2025 11:02 про відступлення права вимоги є ідентичним зазначеним відповідачем у апеляційній скарзі.
Зазначає, що не надано обвинувальний вирок суду, який набрав чинності щодо шахрайських дій. Стадія досудового розслідування не має жодних правових наслідків для даного спору, оскільки відсутній правовий статус преюдиції, а інших доказів відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено Договір № 4770348 від 27.06.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатору 93309, у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Сума кредиту складає 10000,00 грн, строк кредиту 360 днів (з 27.06.2024 по 22.06.2025), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Кошти перераховано на банківську картку фізичної особи за реквізитами НОМЕР_1 . ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало та надало відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на вказану платіжну картку відповідачки (а.с.22-32).
Згідно п. 2.1 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 . 
Згідно п. 3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.
Відповідно до п. 4.1 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення здійснюватимуться згідно з Графіком платежів.
Пунктом 5.4.1 Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи (у разі їх наявності) та інші платежі, передбачені договором.
Додатком № 1 до вказаного договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Дана таблиця підписана від споживача електронним підписом одноразовим ідентифікатором 93309 (а.с.33). 
Відповідно до Додатку № 2 до вказаного договору - Інформаційного повідомлення, відповідачка надала товариству персональні дані третьої особи для подальшої взаємодії при врегулюванні її простроченої заборгованості (а.с.33 зворот).
За договором про організацію переказу грошових коштів № РК-П-19/03-01 від 12.03.2019 його сторонами є ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (замовник) та ТОВ «Лінеура Україна» (партнер) (а.с.63-65). Згідно п. 1.1 Договору предметом договору є надання замовником партнеру послуг з переказу коштів та співробітництво сторін з метою надання клієнтам послуг виплати.
Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-0603 від 06.03.2025, адресованого ТОВ «Лінеура Україна», успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 27.06.2024 18:48:08 на суму 10000,00 грн, призначення платежу: зарахування 10000 грн. на картку НОМЕР_1 (а.с.42) .
Згідно з інформації АТ КБ «Державний ощадний банк України», в банку на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок, до якого емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку зараховані кошти в сумі 10000,00 грн (а.с.148-150).
27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 27/02/2025 (а.с. 66-70), згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4770348 від 27.06.2024 на загальну суму 51900,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тіло кредиту, 36900,00 грн - заборгованість за процентами, 5000,00 грн - заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам, що відповідає наданому розрахунку заборгованості станом на 27.02.2025 (а.с.59-62).
Положеннями договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається після підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3. цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п.1.1. договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання якого настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
За фактом звернення відповідачки до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області відкрито кримінальне провадження № 12024270340002252 від 16.07.2024. Попередня правова кваліфікація ч.4 ст. 190 КК України (а.с.115).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка належним чином виконувала кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, враховуючи, що відповідачкою не надано суду доказів, які б спростовували заборгованість по кредитному договору. 
З висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором погоджується апеляційний суд, проте судом першої інстанції розмір заборгованості за процентами визначений без врахуванням норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За матеріалами справи, між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024, в електронному вигляді, з використанням електронного підпису 93309 о 18:46, у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 10 вищевказаного договору ОСОБА_1 . Договір № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 підписано електронним підписом 93309 (а.с. 32 зворот).
У п. 2.1. товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
До договору № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 надано підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором 93309 від 27.06.2024: додаток № 1 до договору № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 - таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнтів (споживача) та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 33); додаток № 2 до договору № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 – інформаційне повідомлення (а.с. 33 зворот).
Також надано заява про прийняття пропозиції на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором 82278 (а.с. 18) та паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма) підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 85159 (а.с. 19-21). 
12.03.2019 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (замовник) та ТОВ «Лінеура Україна» (партнер) укладено договір № РК-П-19/03-01 про переказ коштів (а.с. 63-65). 
Листом АТ «Ощадбанк» повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відкрито банківський рахунок, до якого емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 148).
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» № 1-0603 від 06.03.2025 повідомлено про успішне перерахування коштів на платіжну карту клієнта: 27.06.2024 18:48:08 на суму 10000,00 грн, номер картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua – 437260781, призначення платежу: зарахування 1000,00 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 42).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції, що договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 93309 від 27.06.2024, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачка кредитний договір не укладала, кошти на особовий рахунок не отримувала, електронним підписом у вказану дату укладення договору не користувалась. 
Щодо переходу права вимоги за договором № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 від первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції», колегія суддів враховує наступне.
27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 27/02/2025 (а.с. 66-70), згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4770348 від 27.06.2024 на загальну суму 51900 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тіло кредиту, 36900,00 грн - заборгованість за процентами, 5000,00 грн - заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам, що відповідає наданому розрахунку заборгованості станом на 27.02.2025 (а.с.59-62).
На підтвердження права вимоги за договором № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024, матеріали справи містять:
- Договір факторингу № 27/02/2025, укладений 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» (а.с. 66-70);
- Платіжні інструкції № 5 від 27.02.2025 та № 1028 від 27.02.2025 (а.с. 88, 89);
- Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 (а.с. 95);
- Реєстр боржників від 27.02.2025 (а.с. 55-56).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції зазначив, що наявним у справі доказами підтверджується набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача за вказаними вище договором, який укладений останнім в електронній формі та умови яких позикодавцем були виконані. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та отримані кошти згідно умов договору не повернув.
Отже, ТОВ «Українські фінансові операції», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024.
Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Частиною 3 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.
Підпунктом 1 п. 136 та п. 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою НБУ №164 від 29.07.2022 (далі по тексту Положення), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що поза межами її волевиявлення, її особистими даними, шляхом зламу телефону та доступу до персональних даних, скористались шахраї у зв`язку з чим за її заявою порушено кримінальне провадження, яке 16.07.2024 внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 120242703400902252, оскільки такі доводи мають ґрунтуватися на доказах технічного втручання та свідченнях про відсутність корисливого мотиву чи особистої участі особи.
Посилання в апеляційній скарзі на різні постанови Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.
Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків прийшов до висновку, що на дату укладення договору факторингу від 27.02.2025 року № 27/02/2025, строк дії договору № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 27.02.2025 донараховано відсотки за (114 календарних днів). 10000,00 грн х 1,5% х 114 календарних днів = 17100 грн, відсотки нараховані саме ТОВ «Українські фінансові операції». Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процент за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Проте, висновок суду першої інстанції в частині стягнення відсотків зроблений без врахування норм матеріального права, оскільки вирішуючи питання про розмір заборгованості по процентах за договором № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024, апеляційний суд враховує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.
За умовами договору, сума кредиту складає 10000,00 грн, строк кредиту 360 днів (з 27.06.2024 по 22.06.2025), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Відповідно до п.п. 1.4.1. договору № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024, стандартна процентна ставка – 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,5%.
Відповідно до п.п.1.4.2. знижена процентна ставка становить 0,01 за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт включно до 26.07.2024 (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде нараховано за зниженою процентною ставкою.
За матеріалами справи, Договір № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладено між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 27.06.2024, тобто після набрання чинності Законом №3498-ХІ (24.12.2023), тому застосовується процентна ставка 1%.
Отже, умови укладеного між сторонами договору (п. 1.4.1.) щодо встановлення фіксованої стандартної та денної процентної ставки 1,5 % є нікчемними відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки на дату укладення договору, 27.06.2024, максимальний допустимий розмір такої ставки, визначений ч. 5 ст. 8 цього Закону, становив лише 1%.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за процентами, яка підлягає до стягнення, за період з 27.06.2024 по 21.06.2025 складає 36000,00 грн (10000,00 грн х1% х 360 днів).
Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту перед ТОВ «Українські фінансові операції» складає 46000,00 грн, з яких: 10000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 36000,00 грн - заборгованість за процентами за період з 27.06.2024 по 21.06.2025, яка і підлягає до стягнення. 
В іншій частині доводи апеляційної інстанції правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, проте дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості за процентами, які підлягають до стягнення на користь позивача. 
Таким чином, рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 20.01.2026 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення до стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом зменшення стягнутої суми заборгованості за Договором № 4770348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.06.2024 з 64000,00 грн до 46000,00 грн. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» на суму 46000,00 грн, що становить 71,88% (46000,00 грн х 100% / 64000,00 грн), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір за розгляду справи у суді першої інстанції підлягає зменшенню з 2422,20 грн до 1741,08 грн (2422,20 грн х 71,88% / 100%).
Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с.100-101), детальний опис робіт (наданих послуг) № 4770448 від 18.09.2025 (а.с.35), акт від №4770348 від 18.09.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с.34), заявку № 4770348 від 21.04.2025 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024. (а.с.36), відповідно до яких сторони визначили предмет договору у виді надання юридичних послуг згідно вказаного переліку. Загальна вартість робіт визначена у сумі 10000,00 грн.
За висновками суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», враховуючи складність справи, спрощений порядок розгляду, без участі сторін, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000,00 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині позивачем не оскаржувалось, тому, колегія суддів вважає, що розрахунок витрат, які підлягають компенсації позивачу, слід здійснювати, виходячи з суми у 3000,00 грн, що відповідає критерію реальної вартості наданих послуг в суді першої інстанції. 
Виходячи з наведеного, а також зважаючи на пропорційність відшкодування особі судових витрат відповідно до задоволених вимог на 71,88%, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 3000,00 грн до 2156,40 грн (3000,00 грн х 71,88% / 100%).
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню на суму 18000,00 грн (64000,00 грн – 46000,00 грн), тобто на 28,12%, то відповідно з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1021,77 грн (3633,60 грн х 28,12% / 100%).
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2026 року в частині визначеної до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором, судового збору та правової допомоги - змінити, зменшивши стягнуту суму заборгованості з 64000,00 грн до 46000,00 грн, суму судового збору з 2422,20 грн до 1741,08 грн та витрат на правничу допомогу з 3000,00 грн до 2156,40 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь з ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1021,77 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 30.04.2026.
Головуючий Судді :