ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/234/26 Справа № 243/1112/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., при секретарі Кучевасовій А.В за участю захисника Нікітіна В.В., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
В С Т А Н О В И В :
Згідно постанови судді, 01 лютого 2025 року о 06 год. 00 хв. в м. Слов`янськ, вул. Героїв Труда, 1, Краматорського району, Донецької області, керував автомобілем Mazda, номерний знак НОМЕР_2 , з наявними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від продуття алкотестеру Драгер 6810 на місці та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На вказане рішення захисником Нікітіним В.В. подана апеляційна скарга, в якій він просить постанову судді скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд грубо порушив норми права, не дослідив всі докази та не надав їм належної оцінки. Відеозапис є переривчастим, не містить моменту зупинки авто, не вказаний у протоколі та не має належних технічних характеристик. В матеріалах справи немає доказів керування Біленком ТЗ, на момент перевірки він стояв поруч із авто. Відсутній акт огляду. Направлення до закладу охорони здоров`я виписане з 01.03.2025 року, через місяць після події. Проігноровано вимоги ст. 266-1 КУпАП, щодо особливого порядку огляду військових. Працівники поліції навмисно не роз`яснили ОСОБА_2 наслідки відмови від проходження огляду. Протокол адміністративного правопорушення є неналежним доказом, оскільки з фабули незрозуміло, хто керував авто та в чому саме полягає суть порушення. Вказує, порушено право на захист, оскільки постанову винесено без участі захисника та без ОСОБА_2 . Саме лише визнання ОСОБА_2 порушення ПДР не є доказом законності судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно до п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.
Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Так, факт порушення Біленком п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора та у закладі охорони здоров`я. Факт вказаної відмови також був зафіксований на бодікамеру робітниками поліції та в присутності 2 свідків.
Таким чином, в діях ОСОБА_2 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність дій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Доводи сторони захисту про відсутність факту керування ОСОБА_1 повністю спростовуються матеріалами відеофіксації. Як вбачається із відеозапису, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 особисто та добровільно підтвердив факт керування транспортним засобом та назвав марку автомобіля яким керував, а також визнав, що перебуває у стані сп`яніння. Відповідно до ст. 251 КУпАП, такі пояснення особи, зафіксовані на відео та в присутності двох свідків, є належним доказом, що підтверджує його статус як водія та суб`єкта правопорушення. Відеозапис не зобов`язаний містити момент руху транспортного засобу як єдиний можливий доказ керування. Твердження, що він "просто стояв поруч", прямо суперечить його власним словам на відео. Жодних доказів самообмови захист не надав. Отже, відеозапис у сукупності з поясненнями свідків є законним та достатнім доказом факту керування.

Твердження, сторони захисту, щодо неналежністі відеозапису через відсутність посилання на нього в протоколі є суто формальним трактуванням норм права. 
Відеозапис був долучений до матеріалів справи одночасно з протоколом як невід`ємна частина доказової бази. Відсутність у самому тексті протоколу назви технічного засобу не спростовує зафіксовані на відео факти, які мають ключове значення для встановлення істини. Оскільки відео чітко відображає обставини події, воно має бути оцінене судом у сукупності з іншими доказами згідно зі ст. 252 КУпАП. Доводи захисника з приводу неналежності відео, не заслуговують на увагу.

Стосовно доводів сторони захисту, про складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не уповноваженою на те особою, зазначаю наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони розпивають алкогольні напої або вживають наркотичні чи психотропні речовини на території військової частини або об`єктів, за що передбачена відповідальність за ст. 172-20 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП.
При цьому, огляд саме водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП.
Отже, в даному випадку ОСОБА_2 безумовно є суб`єктом правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.
Твердження апелянта, що його огляд на стан сп`яніння повинен був здійснюватися в порядку визначеному ст. 266-1 КУпАП, ґрунтується на помилковому тлумаченні наведеної норми закону.

Обговорюючи доводи сторони захисту щодо неточності дати у направленні (01.03.2025) є безпідставними, оскільки вказана обставина є очевидною технічною опискою, яка не змінює суті правопорушення та не може бути підставою для скасування законного рішення. 
Матеріали справи слід розглядати виключно в їхній сукупності: вірна дата (01.02.2025) чітко відображена в інших ключових документах - Протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях свідків, а також безпосередньо зафіксована на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.
Зазначення дати з різницею в один місяць у направленні - це класична механічна помилка, яка не має під собою жодного процесуального підтексту, не викривляє об`єктивну істину та не змінює реальну хронологію подій того дня. 
Таким чином, вказаний технічний недолік жодним чином не нівелює доказового значення інших матеріалів справи та не спростовує факт вчинення ОСОБА_2 інкримінованого правопорушення.

Доводи сторони захисту, щодо відсутності в матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння не спростовує факт вчиненого правопорушення. Дана обставина не є істотним процесуальним порушенням, оскільки стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 , перш за все, спростовується особистим зізнанням водія, зафіксованим на відеозаписі.

Крім того, дійсно суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника. Разом з тим апеляційним судом були виправлені допущені судом першої інстанції порушення. Вони були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, тому в повній мірі забезпечено його право на доступ до правосуддя. Їм була надана можливість взяти участь у судовому засіданні, надати пояснення, заявити будь-які клопотання та скористатись всім обсягом прав, передбачених ст. 268 КУпАП, тому жодних порушень чинного законодавства не вбачається, а доводи сторони захисту з цього приводу не є слушними. 

Твердження сторони захисту про "незрозумілість" фабули протоколу є безпідставними. Протокол оформлено згідно зі ст. 256 КУпАП із чітким зазначенням часу, місця та суті порушення. Питання про те, "хто керував авто", вичерпно знято самим ОСОБА_2 , який на відеозаписі в присутності двох понятих добровільно підтвердив факт особистого керування. Протокол оцінюється в сукупності з відеофіксацією та поясненнями свідків, з якими він повністю узгоджується, створюючи цілісну картину правопорушення. Тому такі доводи сторони захисту - це лише спроба виправдати порушника, яка не спростовує зібрані докази.

Доводи сторони захисту про те, що саме лише визнання провини не є доказом, не може бути застосоване до даної справи. У цьому провадженні зізнання ОСОБА_2 не є єдиним доказом, а розглядається судом у нерозривному зв`язку з іншими матеріалами: На відеозаписі ОСОБА_2 не просто визнає провину, а чітко ідентифікує марку автомобіля та обставини керування, що підтверджує його безпосередню причетність до події; Факт визнання провини відбувся у присутності двох незалежних понятих, що виключає можливість тиску та надає словам водія статусу належного доказу; Визнання ОСОБА_2 повністю узгоджується з даними протоколу, поясненнями свідків.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність правопорушення. Отже, добровільні свідчення особи, зафіксовані технічними засобами та підтверджені свідками, є повноцінним елементом доказової бази, що дозволило суду першої інстанції дійти законного висновку про винуватість особи.

З матеріалів справи та відеозапису правопорушення вбачається, що робітниками поліції в повній мірі були роз`яснені ОСОБА_2 його права відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Доводи сторони захисту в цій частині не заслуговують на увагу.
Досліджені апеляційним судом матеріали справи та відеозапис, є інформативним і не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції. Ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.

Невизнання ОСОБА_2 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.
Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. 
Постанова суду є законною та обґрунтованою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, 
П О С Т А Н О В И В :
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Нікітіна В.В. без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає
Суддя