Провадження 2/557/569/2026
Справа 557/453/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

19 травня 2026 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
судді Оленич Ю.В.,
секретар судового засідання Дацюк І.С.,
номер справи 557/453/26,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в с-ще Гоща цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеруа Україна» (далі ТОВ «Лінеруа Україна») та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №5380258 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 , яку особисто остання вказала під час укладення договору, така отримала 7 200,00 грн, строком на 360 днів, зі сплатою процентів в розмірі 0,95 % в день.
30 жовтня 2025 року ТОВ «Лінеруа Україна» на підставі договору факторингу №30/10/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5380258 від 13 березня 2025 року на загальну суму 36 212,40 грн, яка складається: заборгованість з тіла кредиту – 7 200,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором – 15 868,80 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 129 календарних днів – 8 823,60 грн, штрафні санкції 3 600,00 грн, комісії за надання кредиту 720 грн.
Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та заборгованість не погашає, представник позивача звернувся до суду за захистом прав ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» і просить стягнути заборгованість у сумі 36 212,40 грн та вирішити питання про відшкодування судових витрат, які складаються із суми судового збору у розмір 2662,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.
Відповідач, у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належний чином.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Процесуальні дії у справі
01 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
19 травня 2026 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення.
Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом установлено, що 13 березня 2025 року між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 5380258 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідачем був підписаний 13 березня 2025 року о 08:23:00 год електронним підписом одноразовим ідентифікатором 59214.
Відповідно до п. 1.2 та п. 1.3 Договору сума кредиту складає 7 200,00 грн, строк кредитування становить - 360 днів.
Комісія за надання кредиту становить 720,00 гривень (п. 1.4 Договору). 
Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 0,95 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування складає 32 544,00 грн (п. 1.6.1 Договору).
Сторони у Договорі також обумовили, що кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої надані споживачем (п. 2.1 Договору).
У Додатку №1 до Договору сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та встановлено, що загальна вартість кредиту складає 32 544,00 грн; 24 624,00 грн сума процентів за користування кредитом; 2639,62% річних реальна річна процентна ставка.
Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови.
Відповідно до довідки ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 13 березня 2025 року о 08:24:09 було успішно перераховано грошові кошти від ТОВ «Лінеруа Україна» у сумі 7 200,00 грн на платіжну карту НОМЕР_2 , яку під час укладання Договору було особисто зазначено відповідачем. Вказану операцію ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» проводили на умовах укладеного між ними договору про організацію переказу грошових коштів без відкриття рахунку.
Також, факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується листом, наданим АТ КБ «Приват Банк» від 18 квітня 2026 року, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 13 березня 2025 року було зараховання коштів на суму 7 200,00 грн.
30 жовтня 2025 року між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 30/10/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеруа Україна» передає ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймає належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 30 жовтня 2025 року, підтверджує факт переходу від ТОВ «Лінеруа Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.
Факт сплати ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь ТОВ «Лінеруа Україна» за договором факторингу № 30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року стверджується даними платіжної інструкції від 31 жовтня 2025 року.
Відповідно до реєстру боржників від 30 жовтня 2025 року до договору факторингу № 30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 27 388,80 грн, з яких: 7 200,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 868,80 грн - сума заборгованості за відсотками; 720,00 грн – сума заборгованості по комісії; 3 600,00 грн – сума заборгованості за штрафами.
Про відступлення права вимоги ОСОБА_1 повідомлялася шляхом розміщення інформації у особистому кабінеті боржника.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 5380258 від 13 березня 2025 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 30 жовтня 2025 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Лінеруа Україна» становить 27 388,80 грн.
Згідно з наданим ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 в межах строку дії договору № 5380258 від 13 березня 2025 року в період з 31 жовтня 2025 року по 08 березня 2026 року (за 129 календарних днів) товариством було нараховано проценти за користування грошовими коштами у розмірі 8823,60 грн.
Представник позивача, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за договором звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення такої заборгованості.
Зазначені вище докази відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності.
Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, приходить наступних висновків.
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Стосовно правонаступництва за зобов`язаннями.
Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») за своїм правовими статусами відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір факторингу на підставі ст. 204 ЦК України є обов`язковим для виконання.
Також матеріалами справи підтверджується факт переходу права грошової вимоги первісного кредитора ТОВ «Лінеруа Україна» за договором № 5380258 від 13 березня 2025 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту до позивача відносно боржника ОСОБА_1 .
Стосовно стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Суд вважає доведеним позивачем факт укладення між відповідачем та первісними кредиторами ТОВ «Лінеруа Україна» договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5380258 від 13 березня 2025 року в електронній формі, оскільки такий підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеруа Україна» надало відповідачу кошти в сумі 7 200,00 грн, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі – 0,95 % в день за стандартною ставкою.
Обставина перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 200,00 грн 13 березня 2025 року на її картковий рахунок повністю доводиться наявними в матеріалах справи доказами та наданою на виконання ухвал суду інформацією АТ КБ «Приват Банк».
Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Лінеруа Україна» суд вважає доведеним.
У подальшому позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договором № 5380258 від 13 березня 2025 року, укладеним між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 .
Пунктом 1.3 Договору № 5380258 від 13 березня 2025 року визначений строк кредитування 360 днів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості засвідчує, що в період кредитування з 13 березня 2025 року по 30 жовтня 2025 року розмір нарахованих ТОВ «Лінеруа Україна» процентів за користування кредитними коштами становив за стандартною процентною ставкою 15 868,80 грн. З 31 жовтня 2025 року до 08 березня 2026 року нарахування процентів в сумі 8 823,60 грн за 129 днів за стандартною процентною ставкою здійснено ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами за період з 31 жовтня 2025 року до 08 березня 2026 року позивачем здійснено в межах строку кредитування, який був погоджений сторонами у договорі (360 днів), та відповідно до умов договору факторингу № 30/10/2025 від 30 жовтня 2025 року, якими передбачено перехід права грошової вимоги не тільки на суму заборгованості, яка зазначена у витязі з реєстру боржників до такого договору, а й право грошової вимоги за зобов`язаннями, що можуть виникнути у майбутньому.
Відтак у відповідача виник обов`язок щодо погашення заборгованості, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування грошовими коштами, яка підлягає стягненню з відповідача. Це ж стосується і комісії в розмірі 720,00 грн, яка визначена п. 1.4 Договору.
Водночас позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 3 600,00 грн, суд вважає безпідставними та їх не задовольняє з наступних підстав.
Заявляючи вказану вимогу, поза увагою позивача залишились положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнені згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, згідно яких: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).
Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.
Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 3 600,00 грн штрафних санкцій підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача.
Відтак суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, позовні вимоги частково доведеними, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32 612,40 грн, з яких: сума заборгованості з тіла кредиту - 7 200,00 грн, нараховані проценти – 24 692,40 грн та комісія за надання кредиту – 720,00 грн
Розподіл судових витрат
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у розмірі 2662,40 грн, а всього - 12 662,40 грн.
Позивачем ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» в особі директора Сівека С.С. 10 грудня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги №10/12-2024 з адвокатом Столітнім М.М. Згідно умов догову факт надання послуг підтверджується актом про надання правничої допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно акту про надання правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішенням суду законної сили.
Відповідно до акту № 16870 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 23 березня 2026 року адвокат Столітній М.М. надав клієнтові ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» послуги, вартість яких складає - 10 000,00 грн, про що надано рахунок на від 23 березня 2026 року.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (п. 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі №904/1907/15).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Велика Палата Верховного Суду у п. 5.44 постанови від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд враховує, що дана справа відноситься до категорії справ про споживче кредитування, в якій наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів не є надмірним, участі в судових засіданнях представник позивача не брав, відповіді на відзив, письмових пояснень, про які зазначено в акті виконаних робіт адвокат не подавав, надані послуги полягають у підготовці та поданні до суду позовної заяви, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу до 5 000,00 грн.
Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі та ціною позову.
Враховуючи часткове задоволення позову, те що позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, відповідно до частини першої, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 397,76 грн (32 612,40 х 100 : 36 212,40 = 90,06%; 90,06% х 2 662,40 : 100 = 2 397,76).
Керуючись ст. 12, 13, 81, 137, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 32 612 гривень 40 копійок - заборгованості за кредитним договором № 5380258 від 13 березня 2025 року, 2 397 гривень 76 копійок судового збору, 5000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, всього 40 010 (сорок тисяч десять) гривень 16 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Гощанським районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 19 травня 2026 року.

Суддя Ю.В. Оленич