Справа № 545/525/26 
Провадження № 2/545/1090/26 

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді: Стрюк Л.І.,
за участю секретаря: Гаврися В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (до перейменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») та ОСОБА_1 укладений договір №1526395 про надання споживчого кредиту, за яким позичальнику наданий кредит в сумі 2500 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, строком на 360 днів, із стандартною процентною ставкою 2,50%. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість.
Просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24187,41 грн, з яких сума кредиту 2499,99 грн, сума процентів за користування кредитом – 14749,92 грн, нараховані позивачем відсотки за 91 календарний день 5687,5 грн, нараховані штрафні санкції в розмірі 1250 грн; судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином.
За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.
Судом встановлено, що 30.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладений договір №1526395 про надання споживчого кредиту від, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит 2500 грн. (а.с.82-86)
Згідно з п.2.1 договору №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п.1.4 договору №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та оплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. 
ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується повідомленням ТОВ «Пейтек Україна» з вих.№20250115-1219 від 15.01.2025 (а.с.77).
Згідно з п.1.5 договору №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.
Згідно п.1.4. договору строк кредиту -360 днів.
Відповідно до п.9.2 договору №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань по ним.
Встановлено, що договір №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Т915 (а.с. 86).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Отже, факт укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним.
З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Слон кредит» складає 24187,41 грн, з яких 2499,99 тіло кредиту, 14749,92 грн нараховані проценти також штрафні санкції в розмірі 1250 грн.
Окрім того, за 91 календарних днів позивачем донараховані відповідачу проценти в розмірі 5687,5грн. 
Встановлено, що 24.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №24122024, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 (а.с.61-69).
Відповідно до п.1.1 договору факторингу №24122024 від 24.10.2024 за цим договором фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Слон кредит») (ціна продажу) за плату, а клієнт (ТОВ «Слон кредит») відступити факторові (ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») право грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (ТОВ «Слон кредит»). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Отже, конкретні суми грошових вимог, що є предметом договору, вказані в реєстрі боржників.
Таким чином, на підставі договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги за договором №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024.
Відповідно до рішення №251124/1 єдиного учасника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал».
У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України.
Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу вимог ч.1 ст.610, ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом.
Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Щодо стягнення штрафних санкція суд зазначає наступне.
Згідно пункту 6.4. у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф:
п.п. 6.4.1. у розмірі 125,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та
п.п. 6.4.2. у розмірі 25,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 18, відповідно до якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 зазначив, що з аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом № 4643-IX затверджено Указ Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" 14 липня 2025 року №468/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (з відповідними змінами), строк дії воєнного стану в Україні продовжується до 04 травня 2026 року.
Згідно довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором вбачається, що заявлена до стягнення штрафних санкція за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором становить 1250 грн.
Водночас стягнення штрафних санкцій суперечить вимогам вищенаведеного законодавства, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 10.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем укладений договір №10/12-2024 про надання правничої допомоги (а.с.94).
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 адвокатом Столітнім М.М. надані такі послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 ; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 ; подання до Полтавського районного суду Полтавської області позовної заяви в інтересах клієнта, підготовка до судових засідань. Загальна вартість становить 10000,00 грн (а.с.94).
Згідно зч. ч. 1,2 ст.37 ЦПК України витрати, пов`язані зправничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги зарахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що включає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22.
Разом з тим, суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у справі №910/2158/23.
Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову 24187,41 гривень, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №10/12-2024 від 12.08.2025, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1526395 від 30.03.2024 у розмірі 22937,41 грн., що складається з наступного: основний борг 2499,99 грн.; процентів за користування кредитом 20437,42 грн.
В частині позовних вимог про стягнення штрафних санкцій суд відмовляє.
Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн. Ціна позову 24187,41 грн., позов задоволений на суму 20437,4 грн., тобто на 84,5 %.
Отже, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2249,73 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (код ЄДРПОУ 44559822, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2) заборгованість за договором №1526395 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 у розмірі 20437,4грн, судовий збір в сумі 2249,73грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн, а всього 24687,13грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя:		Л.  І.  Стрюк