КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/4260/25 Головуючий у суді І інстанції: Малишенко Т.О.
провадження № 22-ц/824/8095/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Нежури В.А., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кебкало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 27 січня 2026 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

З Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області надійшла позовна заява.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на автомобіль марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього, який зареєстрований за ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 18.04.2025 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, об`єднано його в одне провадження з первісним позовом та призначено справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області.
Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області від 16 жовтня 2025 року клопотання позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову - задоволено, приєднано до матеріалів цивільної справи заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову з пакетом документів, в якій він просив: Визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки AUDI E-TRON 55, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_3 , загальною вартістю 1424 035,00 гривень, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
26 січня 2026 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просив встановити графік та порядок користування спірним автомобілем наступного змісту:
- непарний місяць року - автомобіль знаходиться в користуванні Відповідачки ( ОСОБА_2 );
- парний місяць року - автомобіль знаходиться в користуванні Позивача ( ОСОБА_1 );
- передача автомобілю здійснюється першого числа кожного місяця до 18:00 між сторонами спору (відповідно до графіку). При виникненні форс-мажорних обставин, передача автомобілю здійснюється за попередньою згодою та домовленістю сторін, але не пізніше четвертого числа поточного місяця;
- автомобіль передається у справному стані, на ходу, з комплектом відповідних аксесуарів (В зимовий період на зимових колесах, в літній період на літніх колесах, зарядний пристрій з комплектом кабельної продукції, запасне колесо, домкрат, балонний ключ із секретною головкою, ремонтний комплект шино монтажу, аптечка, вогнегасник).
- передається ключ від автомобілю та технічний паспорт;
- технічне обслуговування транспортного засобу під час набуття його строку, заміна коліс з зимових на літні та навпаки здійснює той, у кого по графіку знаходиться авто у володінні за свій рахунок.
Також просив зобов`язати сторони, протягом розгляду справи в суді вчиняти дії щодо безперешкодного доступу до користування автомобілем марки AUDI E-TRON55, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_3 , колір білий, тип легковий, кузов універсал, зареєстрований за ОСОБА_2 відповідно до вказаного графіку.
Заява обґрунтована тим, що в провадженні Славутицького міського суду Київської області знаходиться справа № 753/4260/25 провадження № 2/377/536/25 за первісним позовом ОСОБА_1 (відповідача за зустрічним позовом) до відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва, від 10.03.2025 року, по справі №753/4260/25, провадження №2-з/753/52/25 задоволено його заяву про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 .
Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Дана ухвала у встановленому порядку відповідачкою оскаржена не була та набрала законної чинності.
З урахуванням того, що розгляд даної справи, з об`єктивних причин, відбувається доволі тривалий час (з березня 2025 року), а користування спірним автомобілем на протязі розгляду здійснюється лише ОСОБА_2 , та з урахуванням принципу справедливості, вважає за доцільне подати до суду дану заяву для забезпечення позову.
Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 27 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Кебкало Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що подання ОСОБА_1 первісної заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 було зумовлено необхідністю оперативного реагування на ризик відчуження спірного майна. А саме, на момент звернення до суду першочерговим завданням заявника було саме збереження предмета спору, оскільки існувала реальна загроза перереєстрації транспортного засобу, відчуження третім особам, укладення правочинів щодо майна, зміни його правового статусу.
Разом із тим, після накладення арешту та в ході подальшого розгляду справи виникли інші обставини, які об`єктивно не могли бути повністю встановлені на момент подання первісної заяви.
Як було зазначено в заяві про забезпечення позову на час розгляду справи в суді транспортний засіб марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 використовується виключно відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2 , в той час як позивач ОСОБА_1 фактично не має доступу до автомобіля, усунутий від користування, не володіє ключами, не знає місця зберігання, не може реалізувати правомочності співвласника. Отже, право користування є декларативним, а не реальним.
Разом з цим, інтенсивна експлуатація призводить до збільшення пробігу транспортного засобу, технічного зносу, втрати ринкової вартості, ризику пошкодження. Оскільки автомобілем користується лише відповідачка, позивач несе ризик зменшення вартості активу без можливості впливу на його використання.
Саме ці обставини і стали підставою для подання додаткової заяви про забезпечення позову до Славутицького міського суду Київської області, шляхом встановлення графіку та порядку користування спірним автомобілем.
Спірний транспортний засіб є предметом спору про поділ спільного майна подружжя, отже, кожен із співвласників має рівні правомочності володіння та користування ним до моменту вирішення спору по суті.
Формальне існування права користування без фактичної можливості його реалізації свідчить про порушення прав співвласника. Таким чином, подання другої заяви про забезпечення позову є реалізацією права на ефективний судовий захист, адже застосування такого заходу забезпечення позову як встановлення графіку користування спірним майном, спрямоване на забезпечення реалізації прав співвласника, відновлення балансу інтересів, недопущення фактичного усунення від користування.
Автомобіль є неподільною річчю, користування якою одночасно двома особами є фізично неможливим. Саме тому за відсутності погодженого порядку користування суд має право встановити тимчасовий режим володіння з метою забезпечення балансу прав сторін. Встановлення графіку користування не вирішує спір по суті, а лише регламентує реалізацію правомочностей співвласників на час розгляду справи.
У даному випадку ризик полягає не у відчуженні майна, а у фактичному усуненні заявника від користування неподільною річчю, що призводить до дисбалансу інтересів сторін та унеможливлює ефективний захист його прав.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам заявника щодо одноособового користування транспортним засобом, його експлуатації та відсутності доступу до нього, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи.
10 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Допи Вікторії Ігорівни, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_2 вказувала, що наразі статус спірного майна, а саме автомобілю марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 судом не визначений. На даний час право власності на автомобіль зареєстровано одноособо за ОСОБА_2 .. Питання про визнання цього майна особистою власністю чи спільним сумісним є предметом розгляду справи № 753/4260/25 по суті.
Вважає, що до ухвалення рішення суду, яке б набрало законної сили, жодна особа, крім титульного власника ( ОСОБА_2 ) не має права вимагати примусового вилучення майна або встановлення графіків користування ним.
11 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Кебкало Т.М..
Заперечуючи проти доводів ОСОБА_2 , які викладені у її відзиві, з приводу того, що правовий режим спірного автомобіля ще не визначений судом та є предметом розгляду справи по суті, та що до ухвалення рішення суду лише титульний власник має право користуватися транспортним засобом, представник ОСОБА_1 - адвокат Кебкало Т.М. вважає такі доводи взаємовиключними.
Зазначала, що якщо правовий режим майна ще не встановлений судом, то відсутні правові підстави вважати, що один із учасників спору має виключне право користування таким майном. Фактичне одноособове користування транспортним засобом у такій ситуації призводить до того, що спір між сторонами фактично вирішується на користь однієї сторони ще до ухвалення рішення суду. Оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, що виключає можливість одночасного користування ним обома сторонами, то за таких обставин встановлення тимчасового порядку користування є необхідним для забезпечення балансу інтересів співвласників до вирішення спору по суті.
11 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Допи Вікторії Ігорівни.
Зазначала, що інститут забезпчення позову не може використовуватися як спосіб попереднього вирішення спору по суті або встановлення правового режиму майна, що суперечить його правовій природі та процесуальному призначенню.
Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги про застосування заходів забезпечення позову є передчасними, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Додатково ОСОБА_2 зокрема зазначила, що між нею та позивачем ОСОБА_1 наявний глибокий та тривалий конфлікт, повна відсутність довіри (систематично вводить в оману, перекручує факти, діє непередбачувано), що унеможливлює спокійне та добросовісне спільне користування спріним транспортним засобом. За таких обставин користування автомобілем за графіком неминуче призведе до нових конфліктів, спорів та зловживань. ОСОБА_2 побоюється, що ОСОБА_1 може приховати або не повернути ключів від автомобіля, знищити або пошкодити її документи, пов`язані з автомобілем, або навмисно чи з необережності завдати шкоди самому транспортному засобу.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що не є необхідним і співмірним встановлення порядку користування автомобілем, оскільки заявник належним чином не обґрунтовував підстави застосування та доцільності вжиття таких заходів. У заяві про забезпечення позову заявник не довів, що його права можуть бути порушені у разі невжиття вказаних заходів забезпечення позову та що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надав доказів реального наміру відповідачки не виконати рішення суду у майбутньому.
Також суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього, ухвала набрала законної сили та станом на день розгляду даної заяви не оскаржено та не скасовано, також реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду не надано, суд вважає, що у даному випадку за таких обставин, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Встановлено, що у провадженні Славутицького міського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Предметом спору є автомобіль марки Audi E-Tron 55, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 172 том 1).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «AUDI E-TRON 55» 2021 року випуску, НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нього, який зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 91-93 том 1).
Звертаючись з заявою про забезпечення позову від 24.01.2026 року, ОСОБА_1 вважав, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як встановлення графіку та порядку користування спірним автомобілем та зобов`язання передавати автомобіль щомісяця за актом прийому-передачі, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, однак такі твердження суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки керування спірним транспортним засобами не може вплинути на виконання рішення суду у разі задоволення позову та суперечить конструкції забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що інтенсивна експлуатація відповідачкою спірного автомобіля призводить до збільшення пробігу транспортного засобу, технічного зносу, втрати ринкової вартості, ризику пошкодження, оскільки автомобілем користується лише відповідачка, позивач несе ризик зменшення вартості активу без можливості впливу на його використання, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зменшення вартості автомобіля внаслідок його експлуатації не є підставою для вжиття додаткових засобів забезпечення позову. При вирішенні судом спору по суті доказуванню, серед іншого, підлягає і вартість майна на час ухвалення судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 фактично не має доступу до автомобіля, усунутий від користування, не володіє ключами, не знає місця зберігання, не може реалізувати правомірності співвласника, а тому доречно застосувати запропоновані ОСОБА_1 заходи забезпечення позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки заходи забезпечення позову не можуть бути тотожними позовними вимогами та підмінювати їх, а тому відповідно вжиття запропонованих ОСОБА_1 заходів забезпечення позову суперечитимуть положенням ч. 10 ст. 150 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання представника позивача на правові висновки Верховного Суду викладені у справі № 752/3339/22, оскільки вони є не релевантними до спірних правовідносин, з огляду на те, що у вказаній справі судом взагалі не вирішувалось питання забезпечення позову, а вирішувалось питання про суті спору щодо усунення перешкод в користуванні транспортним засобом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кебкало Тетяни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 27 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «02» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.А. Нежура

С.Г. Музичко