Справа № 339/224/26

1-кп/339/31/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Болехів 
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12026091160000114 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болехів, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, студента Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України,
В с т а н о в и в: 
05 квітня 2026 року близько 02 год. 50 хв. водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом Shineray XY200GY-6C (BLACKCAT 200) без державних номерних знаків, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, рухався зі швидкістю 55 км/год разом із пасажиркою ОСОБА_5 у темну пору доби автомобільною дорогою О091501 з асфальтним покриттям, яке на момент події було сухим та без вибоїн, у напрямку з м. Болехів до с. Тисів Калуського району Івано- Франківської області. Проїжджаючи ділянку дороги поблизу нафтопроводу «Долина-Дрогобич» Філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта», який проходить над вказаною автодорогою, водій ОСОБА_4 , ігноруючи власний стан, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, яка б забезпечувала можливість постійного контролю за транспортним засобом, проявив неуважність та, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен
був і міг їх передбачити, допустив виїзд на примикаюче трав`яне узбіччя зліва відносно напрямку руху та при виїзді з цього узбіччя втратив рівновагу і керованість мотоциклом, унаслідок чого допустив його падіння на лівий бік на асфальтне покриття проїзної частини, в результаті чого пасажирка ОСОБА_5 , внаслідок контакту з дорожнім покриттям, отримала тілесні ушкодження.
Таким чином водій ОСОБА_4 порушив ряд вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:
-пункту 1.5., відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
-підпункту "б" пункту 2.3, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;
-підпункту "д" пункту 2.3, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
-пункту 2.9, відповідно до якого забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
-пункту 12.1, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечне керувати ним.
У результаті допущених порушень водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху, відбулась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої пасажирка ОСОБА_5 отримала тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечним для життя в момент спричинення у вигляді краєвого перелому ліктьового відростка лівої ліктьової кістки без зміщення відламків.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі, погодився із обставинами, викликаденими в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся. Суду пояснив, що дійсно 05 квітня 2026 року в нічний час він, на прохання потерпілої ОСОБА_5 , погодився відвезти останню додому на мотоциклі, так як матері потерпілої було зле. До цього часу він вживав спиртне, а саме пиво. Рухаючись по дорозі з м. Болехів до с. Тисів він вимушено з"їхав на трав"яне узбіччя, так як його засліпило фарами автомобіля, що рухався назустріч. При виїзді з узбіччя він втратив рівновагу і вони разом з потерпілою впали з мотоцикла. Під час падіння потерпіла ОСОБА_5 отримала ушкодження руки. Він був наляканий, але викликав швидку медичну допомогу, а працівники останньої викликали працівників поліції. Потерпілу підтримував під час лікування, допомагав матеріально. Все усвідомив, просив суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 , яка була допитана в судовому засіданні, пояснила, що вони з обвинуваченим ОСОБА_4 є друзями. В той день вона перебувала в гостях у м. Болехів. Після 23-00 години їй зателефонувала мама та повідомила, що їй стало погано. Вона телефонувала знайомим і просила ведвезти її додому, однак ніхто не погоджувався. Після чого вона почала вмовляти обвинуваченого і останній погодився. Коли він приїхав, вони заїхали на заправочну станцію та поїхали в с.Поляниця. Рухаючись по дорозі з м. Болехів до с. Тисів, ОСОБА_4 з`їхав на трав`яне узбіччя, так як його засліпило фарами автомобіля, що рухався назустріч. Намагаючись виїхати з узбіччя, обвинувачений втратив рівновагу і вони впали з мотоцикла. Після падіння вона нічого не пам`ятає, сильно боліла рука. Пам`ятає як перебувала в лікарні, де їй наклали гіпс, оскільки в неї був зламаний лікоть. В лікарні вона перебувала після ДТП ще два дні. Протягом лікування обвинувачений ОСОБА_4 нею опікувався, возив в лікарню, оплатив лікування. На даний час вона почувається добре, ніякого подальшого лікування не потребує. Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має. Просила суд суворо ОСОБА_4 не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним та іншими учасниками процесу не оспорюються.
Судом за згодою учасників судового процесу визнано недоцільним подальше дослідження доказів у відношенні фактичних обставин справи, що ніким не оспорюються.
Судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, а тому, вислухавши думку учасників процесу та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі стосовно фактичних обставин справи, що ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого, вирішенням питання процесуальних витрат, долі речових доказів. що узгоджується з ч. 3 ст. 349 та ст. 351 КПК України.
Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України доведено в повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.1 ст.286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50,65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме на зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к).
У постанові від 14.06.2018 року (справа № 760/115405/16-к) ВС України зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (ст.65КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що устатті 12КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1ст.65КК України поняття «особа винного».
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС України у постанові від 17.04.2018 року (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, проте у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв його розкриттю, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, має постійне місце проживання і реєстрації, є особою молодого віку, студентом Львівського державного університету безпеки життєдіяльності, за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності. Також судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_4 місце ДТП не залишив, сам викликав швидку медичну допомогу, допомагав потерпілій морально та матеріально протягом часу лікування, що підтверджено самою потерпілою в судовому засіданні, яка просила суд ОСОБА_4 суворо не карати.
Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданих збитків, відсутність в останньої до нього матеріальних чи моральних претензій, Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Також як вбачається з досудової доповіді Калуського районного сектору № 1 філія ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, дослідивши інформацію, що характеризує особу ОСОБА_4 за місцем його проживання, навчання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, можливе виправлення останнього без ізоляції від суспільства. 
Враховуючи наведені обставини та дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому навіть мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.268-1 КК України буде надто суворою карою для ОСОБА_4 .
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно змісту ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, наявність кількох вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нетяжкого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про доцільність переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1, а саме у виді пробаційного нагляду з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на три роки.
При цьому, суд виходить з того, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.
Суд звертає увагу на те, що застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами стосовно осіб, які вчинили правопорушення, що пов`язані із порушенням Правил дорожнього руху, обґрунтовується необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.
Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вищевказане, в сукупності, дає суду підстави для призначення додаткового виду покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Клопотань про продовження вказаного запобіжного заходу до суду не надходило. Підстав для обрання запобіжного заходу на даний час, суд не вбачає.
Судові витрати - 3369,52 грн за проведення експертизи №СЕ-19/109-26/5236-ІТ від 23 квітня 2026 року, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави.
Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2026 року накладено арешт на мотоцикл Shineray, 2023 року випуску, моделі XY200GY (BLACKCAT 200), номер двигуна НОМЕР_1 , ручку від мотоциклу, металеву річку, кришку чорного кольору, законним користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази згідно постанови від 05 квітня 2026 року: мотоцикл марки "SHINERAY", 2023 року випуску, чорного кольору, який зберігається на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Івано-Франківській області; ручка від мотоцикла, металева ручка, кришка чорного кольору, два змиви, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 м. Долина.
Питання речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ч.1 ст.286-1 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3369 (три тиячі триста шістдесят дев`ять) грн 52 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Скасувати арешт на майно, який був накладений ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2026 року на транспортний засіб - мотоцикл марки "SHINERAY", 2023 року випуску, моделі XY200GY-6C (BLACKCAT 200), номер двигуна НОМЕР_1 , ручку від мотоцикла, металеву ручку, кришку чорного кольору, законним користувачем яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Сукіль Калуського району Івано-Франківської області.
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:
- мотоцикл марки "SHINERAY", 2023 року випуску, моделі XY200GY-6C (BLACKCAT 200), номер двигуна НОМЕР_1 , ручку від мотоцикла, металеву ручку, кришку чорного кольору - повернути  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- два змиви (з керма та асфальту), що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 м. Долина - знищити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1