Єдиний унікальний номер 203/2747/25
Номер провадження 2/142/80/26

РІШЕННЯ
іменем України
15 червня 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді Гринишиної А.А.
з участю 
секретаря судового засідання Курасевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Піщанка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін
цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:

23 червня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області з Тульчинського районного суду Вінницької області на підставі ухвали від 03 червня 2025 року про передачу справи за підсудністю надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за Кредитним договором № 148906988 від 27.09.2023 року у розмірі 122 505,00 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 вересня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 148906988 в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач вказує, що перед укладенням договору відповідач пройшов процедуру ідентифікації та верифікації, ознайомився з умовами кредитування і правилами надання грошових коштів у позику, після чого подав заявку на отримання кредиту та підтвердив укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. На виконання умов договору первісний кредитор надав відповідачу кредитні кошти у сумі 25 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківську картку, зазначену відповідачем під час оформлення кредиту. На думку позивача, факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується поданими до суду електронними документами, розрахунками та платіжними документами. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, унаслідок чого утворилася заборгованість. При цьому позивач посилається на те, що відповідач здійснював окремі платежі на виконання договору, чим фактично визнавав існування кредитних правовідносин. Крім того, позивач зазначає, що право вимоги за кредитним договором неодноразово відступалося на підставі договорів факторингу. Зокрема, право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а 26 грудня 2024 року за договором факторингу було відступлено ТОВ «ФК «ЕЙС», яке набуло статусу нового кредитора за спірним зобов`язанням. Зазначає, що станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 122 505,00 грн, з яких 25 000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту та 97 505,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та набуття ним права вимоги за спірним зобов`язанням, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2025 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. 
Ухвалою суду від 27 червня 2025 року постановлено відкрити провадження у даній цивільній справі, призначити справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановити сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено по цивільній справі судове засідання.
21 серпня 2025 року, на адресу суду відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 148906988 від 27 вересня 2023 року в розмірі 122 505,00 грн.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначила, що позивач посилається на укладення 27 вересня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем кредитного договору № 148906988 в електронній формі, надання кредитних коштів у сумі 25 000 грн та подальший перехід права вимоги за вказаним договором до ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі низки договорів факторингу. При цьому відповідач не заперечувала, що відповідно до положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір може бути укладений в електронній формі та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також відповідач посилалася на правові висновки Верховного Суду щодо правомірності укладення кредитних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом із тим відповідач вважала, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт набуття ним права вимоги за кредитним договором № 148906988 від 27 вересня 2023 року. На думку відповідача, договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений 28 листопада 2018 року, тобто майже за п`ять років до виникнення спірних кредитних правовідносин між первісним кредитором та відповідачем. Відповідач зазначала, що на момент укладення зазначеного договору факторингу право вимоги до неї не існувало, оскільки кредитний договір був укладений лише 27 вересня 2023 року. Посилаючись на положення статей 512, 514, 1077, 1078 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, відповідач стверджувала, що предметом договору факторингу можуть бути лише визначені та належним чином індивідуалізовані права вимоги. На її думку, право вимоги до неї не могло бути предметом відступлення за договором факторингу від 28 листопада 2018 року, оскільки на той час таке право вимоги ще не виникло та не могло бути конкретизованим. Відповідач також зазначала, що додаткові угоди до договору факторингу № 28/1118-01 лише продовжували строк його дії та не змінювали його предмета й обсягу прав та обов`язків сторін. У зв`язку з цим, на її переконання, сам факт продовження строку дії договору факторингу не підтверджує переходу до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги саме за кредитним договором, укладеним з відповідачем у 2023 році. Крім того, відповідач вказувала, що позивач не довів належним чином перехід права вимоги на кожному етапі відступлення, а саме від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від останнього до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та в подальшому до ТОВ «ФК «ЕЙС». На думку відповідача, недоведеність первинного переходу права вимоги виключає можливість визнання правомірними усіх наступних відступлень, які мають похідний характер. З огляду на викладене відповідач вважала, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не набуло права вимоги за кредитним договором № 148906988 від 27 вересня 2023 року, а тому не має права на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості. У зв`язку з цим просила у задоволенні позову відмовити повністю.
26 серпня 2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив, у якій останній просив прийняти її до розгляду та врахувати під час вирішення спору по суті, а також підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. У поданій відповіді представник позивача зазначив, що у провадженні Піщанського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа №203/2747/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 27 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з моменту його отримання. Відзив відповідача був отриманий позивачем через електронний кабінет 21 серпня 2025 року, а тому відповідь на нього подана у межах встановленого судом процесуального строку. Позивач наголосив, що доводи, викладені у відзиві відповідача, є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов договорів факторингу та норм чинного законодавства. При цьому представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідач фактично не заперечує ані факту укладення кредитного договору №148906988 від 27.09.2023 року, ані факту отримання кредитних коштів у сумі 25 000,00 грн, ані факту невиконання зобов`язань щодо їх повернення та сплати процентів. Щодо доводів відповідача про відсутність належного переходу права вимоги, представник позивача зазначив, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року був укладений договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався додатковими угодами, останньою з яких його чинність була продовжена до 31.12.2024 року. За твердженням позивача, зазначений договір передбачав можливість передачі прав вимоги шляхом формування та підписання відповідних реєстрів прав вимоги, які є його невід`ємними додатками. Позивач зазначив, що право вимоги до відповідача не перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» у момент укладення договору факторингу 28.11.2018 року, як помилково вважає відповідач, а виникло та було передане на підставі Витягу з реєстру прав вимоги №265 від 02.01.2024 року. Саме з моменту підписання зазначеного реєстру, відповідно до умов договору факторингу, відбувся перехід права вимоги за кредитним договором №148906988 від 27.09.2023 року. Таким чином, право вимоги було відступлено вже після укладення кредитного договору та виникнення відповідного зобов`язання, а тому доводи відповідача про неможливість відступлення неіснуючої вимоги є безпідставними. Крім того, позивач вказав, що договором факторингу №28/1118-01 передбачалась можливість передачі як наявних, так і майбутніх прав вимоги, а реєстри прав вимоги могли формуватися сторонами неодноразово протягом усього строку дії договору. Відтак твердження відповідача про відсутність належної індивідуалізації предмета договору факторингу не відповідають його змісту та фактичним обставинам справи. Також представник позивача детально навів обставини подальшого переходу права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024 року та відповідного реєстру прав вимоги, а згодом від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на підставі договору факторингу №26/12/Е від 26.12.2024 року, реєстру боржників та акта приймання-передачі реєстру боржників. На думку позивача, подані до суду договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги, реєстр боржників та акт приймання-передачі повністю підтверджують безперервний ланцюг переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. На підтвердження своєї правової позиції представник позивача послався на численну судову практику апеляційних судів, зокрема постанови Вінницького, Волинського, Дніпровського та Житомирського апеляційних судів, у яких суди дійшли висновку про правомірність переходу права вимоги за аналогічними договорами факторингу та визнали належними доказами відступлення права вимоги договори факторингу разом із відповідними реєстрами прав вимоги. У зв`язку з викладеним представник позивача просив суд відхилити доводи відповідача, врахувати подану відповідь на відзив при вирішенні спору та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №148906988 від 27.09.2023 року у загальному розмірі 122 505,00 грн, з яких 25 000,00 грн становить основна сума боргу, а 97 505,00 грн заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач, свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, в позовній заяві, представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» просить суд розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення.
Відповідач  ОСОБА_1 в жодне судове засідання, в тому числі 15 червня 2026 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується повернутими рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації місця проживання було направлено повістки про виклик до суду.
При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 1, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що 27 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №148906988 у формі електронного документа із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності шляхом перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача.
Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копією кредитного договору, заявкою на отримання кредиту, платіжними документами щодо перерахування коштів, листом АТ «Універсал Банк», випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, які містяться в матеріалах справи.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом також встановлено, що право грошової вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося іншим особам на підставі договорів факторингу.
28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» як фактором був укладений Договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору клієнт зобов`язався відступати фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався приймати такі права вимоги та передавати клієнту грошові кошти на умовах, визначених договором.
Згідно з пунктом 1.3 Договору факторингу №28/1118-01 під правом вимоги сторони розуміли усі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених відповідними кредитними договорами, строк виконання яких настав, а також права вимоги, які можуть виникнути в майбутньому.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що перелік кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються фактору, визначається у відповідних Реєстрах прав вимоги, які є додатками до договору та його невід`ємною частиною. При цьому пунктом 1.5 договору встановлено, що Реєстр прав вимоги є окремим документом, який містить перелік боржників та прав вимоги, що відступаються фактору.
Судом встановлено, що первинний строк дії договору факторингу був визначений до 28 листопада 2019 року. Разом з тим сторонами укладалися додаткові угоди №19 від 28.11.2019 року, №26 від 31.12.2020 року, №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року та №32 від 31.12.2023 року, якими строк дії Договору факторингу №28/1118-01 послідовно продовжувався до 31 грудня 2024 року. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та на момент передачі права вимоги за кредитним договором відповідача зазначений договір факторингу був чинним.
Відповідно до пункту 4.1 Договору факторингу №28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора не в момент укладення самого договору факторингу, а в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги. Саме підписання такого реєстру засвідчує передачу права вимоги до конкретних боржників у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2024 року сторонами було підписано Витяг з Реєстру прав вимоги №265 до Договору факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №148906988 від 27.09.2023 року на загальну суму 61 415,00 грн.
Таким чином, судом встановлено, що перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відбувся саме 02 січня 2024 року, тобто після укладення кредитного договору та після виникнення відповідного грошового зобов`язання відповідача перед первісним кредитором.
У подальшому, 31 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу №31/0724-01.
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався прийняти такі права та здійснити фінансування клієнта на умовах договору.
Згідно з умовами Договору факторингу №31/0724-01 право вимоги також переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги.
На підтвердження виконання сторонами умов цього договору позивачем надано Витяг з Реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 року, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №148906988 від 27.09.2023 року на загальну суму 122 505,00 грн.
Отже, на підставі наведених доказів судом встановлено безперервний перехід права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а від останнього до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
Крім того, 26 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №26/12/Е.
Відповідно до пункту 1.1 цього договору клієнт відступає фактору право грошової вимоги до боржників, а фактор зобов`язується сплатити клієнту визначену договором ціну продажу права вимоги. При цьому до фактора переходять усі права вимоги щодо стягнення суми основного боргу, процентів, штрафних санкцій та інших платежів.
Згідно з пунктом 1.2 Договору факторингу №26/12/Е перехід права вимоги від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами Акта приймання-передачі Реєстру боржників.
На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано Витяг з Реєстру боржників та Акт приймання-передачі Реєстру боржників, відповідно до яких право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №148906988 від 27.09.2023 року перейшло від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» у розмірі 122 505,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
В частинах 1 та 2 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
В частині 1 статті 549 ЦК передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому мається на увазі, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В частині 2 статті 615 ЦК України вказано, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
З положень статті 628 ЦК України слідує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Норми статті 629 вказують, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд також керується ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частина 1 ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України вказують, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому заборгованість, що виникла, слід стягнути з нього в примусовому порядку.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх договірних зобов`язань за Кредитним договором № 148906988 від 27.09.2023 року, станом на дату звернення до суду із позовною заявою заборгованість за вказаним кредитним договором становить 122 505,00 грн, з яких 25 000,00 грн становить заборгованість за основною сумою кредиту (тілом кредиту) та 97 505,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами. Доказів погашення зазначеної заборгованості матеріали справи не містять.
Суд доходить висновку, що Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, а Позивач як правонаступник первісного кредитора обґрунтовано заявив вимоги про стягнення заборгованості.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що відповідно до статті 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір із застосуванням коефіцієнта 0,8 у розмірі 2?422,40 грн.
Крім того ТОВ «Фінансова компанія "Ейс"» понесло витрати в сумі 7 000,00 грн. на професійну правничу допомогу АБ «Тараненко та Партнери» на підставі Договору про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27.12.2024 року, що підтверджується витягом з акту про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги а.с. 101-110.
Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 536, 551, 598, 599, 610, 615, 628, 629, 630, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 223, 258, 259, 263, 264, 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Ейс"» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за Кредитним договором № 148906988 від 27.09.2023 року у розмірі 122 505,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 42986956), суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Повне рішення складено 15 червня 2026 року.

Сторони по справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», що знаходиться в м. Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956;
відповідач -  ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: