провадження № 2-о/294/7/26
справа № 294/963/23

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року        м. Чуднів 

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Білери І.В., за участі:
секретаря судового засідання - Івашкевич В.П.,
заявника - ОСОБА_1 ,
представника заявника - ОСОБА_2 ,
представника заінтересованої особи – ОСОБА_3 ,
заінтересованої особи ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чуднів в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби в Житомирській області, ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити, що його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дзорагюх Гегаркуніської області Вірменської РСР, постійно проживав на території України до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування заяви зазначає, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дзорагюх Гегаркуніської області Вірменської РСР та є громадянином Республіки Вірменія. У 2011 році отримав безстрокову посвідку на постійне проживання на території України. У лютому 2023 року заявник звернувся до Чуднівського сектора УДМС України в м Житомирі з метою набуття громадянства України на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням, на що отримав роз`яснення про необхідність подання певного переліку документів, в тому числі документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених в абзаці першому пункту 27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.03.2001. Батько заявника — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, який з 1982 року проживав на території України, а з 1989 року — постійно проживав та працював в с. Троща Житомирського (раніше - Чуднівського) району Житомирської області, а тому з метою подальшого отримання громадянства України заявник просить встановити факт проживання його батька на території України до 24.08.1991. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025 головуючим у справі визначено суддю Білеру І.В.
Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження у справі, судовий розгляд призначено на 02.03.2026.
Ухвалою суду від 02.03.2026 до участі у справі залучено заінтересовану особу — ОСОБА_4 , розгляд справи відкладено на 02.04.2026.
У судовому засіданні 02.04.2026 до справи долучено додаткові докази, оголошено перерву до 12.05.2026.
У судовому засіданні задоволено клопотання представника заявника про виклик свідків, оголошено перерву до 11.06.2026.
У судовому засіданні 11.06.2026 представник заявника – адвокат Підручний С.І. заяву підтримав, додатково повідомив, що заявник ОСОБА_1 народився у 1985 році на території Вірменської РСР, у 2011 році отримав посвідку на постійне проживання на території України та наразі зареєстрований у встановленому порядку по АДРЕСА_1 . В лютому 2023 року заявник звернувся до УДМС в Житомирській області щодо оформлення набуття громадянства України за ст. 8 Закону України «Про громадянство України», отримавши відповідь з роз`ясненнями про порядок набуття громадянства, в тому числі за територіальним походженням, що і стало підставою звернення із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт має для заявника важливе значення. Наголосив, що на той час проживати та працювати на території України без прописки було неможливо. Крім того, враховуючи факт обміну у 1993 році батьку заявника паспорта, доведеним є також факт наявності у нього на той час прописки на території України. Відповідно до трудової книжки, ОСОБА_4 з 1982 року працював в колгоспі «Маяк» на території Миколаївської області. З листопада 1982 року призвався до лав радянської армії, де проходив службу до листопада 1984 року, і цей термін зараховано йому до трудового стажу. Після цього ОСОБА_4 працював за межами України, в Казахстані та Вірменії, з 12.03.1991 ОСОБА_4 проживав та працював в с. Троща на території України і до цього часу продовжує проживати та працювати. Заяви про отримання паспорта почали подаватись громадянами СРСР з 1953 року, які зберігались в паспортних столах. У 1994 році такі заяви були знищені. Заяви зразка 1974 року почали діяти відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 27.08.1974 за №677 «Про затвердження положення про паспортну систему СРСР», яка передбачала загальну паспортизацію населення, в тому числі мешканців сіл. З 1994 року набуло чинності Положення ВРУ «Про паспорт громадянина України» від 26.06.1992. Перший паспорт на території України ОСОБА_4 отримав 03.09.1993, в якому, скоріше за все, було проставлено штамп «громадянин України» на підставі інформації, яка міститься у формі 1. У 1997 році він отримав паспорт громадянина України. 
Представник УДМС в Житомирській області заперечив проти доводів заявника, оскільки наявні у справі докази не підтверджують факту постійного проживання на території сучасної України батька заявника. Так, станом на 1991 рік законодавство чітко встановлювало прописку осіб, яка свідчила про факт постійного проживання на території України. Відповідно до витягу з погосподарської книги ОСОБА_4 прописаний у 1991 році, однак конкретний час не зазначено. Сама праця на території України не свідчить про факт постійного проживання, оскільки робота могла носити тимчасовий характер. Інших доказів щодо постійного проживання не надано. У 1993 році внаслідок обміну ОСОБА_4 отримав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий Чуднівським РВВС в Житомирській області (на території України), в подальшому цей паспорт у 2005 році був обміняний на паспорт громадянина України. Враховуючи те, що у паспортах зразка СРСР відсутні відомості про те, коли у них проставлено штамп «громадянин України», сам факт обміну паспортів не свідчить про постійне проживання на території України. З березня 1991 року був прийнятий в члени колгоспу, однак відсутні підстави прийняття до членів колгоспу. 
Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що на території України фактично працював з 1982 року у Миколаївській області, у 1984 році отримав трудову книжку. У 1985 – 1987 роках перебував у Казахстані, після чого переїхав до України та працював на різних роботах без прописки. З 1991 року до 2004 року працював у колгоспі «Іскра» в с. Троща Житомирської області та до цього часу постійно проживає та працює у Житомирській області, а тому його діти та внуки мають право прийняти громадянство України. Паспорт громадянина України отримав на підставі проживання станом на момент проголошення незалежності України на її території. 
Суд, вивчивши заяву, заслухавши заявника, заінтересованих осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дзорагюх Гегаркуніської області Вірменської РСР, про що зроблено відповідний актовий запис № 146, батьками його значаться ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_5 (мати), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 28.12.1985 Виконавчим комітетом сільської ради Дзорагюх Гегаркуніської області.
Відповідно до паспорта Республіки Вірменії НОМЕР_3 , виданого 06.12.2018, орган, який видав — 043 (посольство Республіки Вірменії), заявник є громадянином Республіки Вірменії.
Згідно із посвідкою серії НОМЕР_4 , виданою 04.05.2012, ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання безстроково.
Витягом з реєстру Чуднівської територіальної громади від 28.09.2022 місцем реєстрації заявника значиться АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Чуднівського сектора УДМС України в Житомирській області №1834-62/1834.1-23 від 01.03.2023, надано відповідь на звернення заявника, відповідно до якої проінформовано положення статті 8 Закону України «Про громадянство України» та пункту 27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.03.2001.
Згідно з паспортом громадянина України № НОМЕР_5 , виданого 25.11.2020, орган, який видав — 1834, ОСОБА_4 , батько заявника, являється громадянином України.
Довідкою Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 04.12.2020 засвідчено місце реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , з 12.02.2020. 
Згідно з довідкою Трощанського старостинського округу Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1-132 від 18.04.2023, ОСОБА_4 , 1963 року народження, з січня 1991 року зареєстрував місце проживання на території Трощанської сільської ради згідно погосподарської книги 1991 — 1995 р.р. № 2. 15.09.2009 вибув з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 згідно погосподарської книги за 2006 — 2010 р.р. № 1. З 12.02.2020 вибув з АДРЕСА_4 на АДРЕСА_2 згідно погосподарської книги за 2016 — 2023 р.р. №2.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_6 , в період з 04.04.1982 по 27.11.1984 ОСОБА_4 перебував на території Миколаївської області, де працював в «Совхозе «Маяк». З 1988 року по 01.03.1999 працював на різних сезонних роботах Казахстані. З 12.03.1991 по 23.06.1994 прийнятий в члени колгоспу «Іскра» в с Троща Житомирського району Житомирської області.
ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надало інформацію про те, що за даними картотек заяв про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, та заяв про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, які передані територіальними органами ДМС України на централізоване зберігання до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, виявлено заяви про видачу паспорта громадянина СРСР та України на ім`я ОСОБА_4 (рос. мова), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, ОСОБА_4 документувався паспортом серії НОМЕР_7 , виданим 03.09.1993 Чуднівським РВВС Житомирської області, паспортом серії НОМЕР_8 , виданим 02.04.1997 Чуднівським РВ УМВС України в Житомирській області, паспортом серії НОМЕР_9 , виданим 01.04.2000 Чуднівським РВ УМВС України в Житомирській області, та паспортом серії НОМЕР_10 , виданим 29.09.2005 Чуднівським РВ УМВС України в Житомирській області.
Свідок ОСОБА_6 повідомила, що є жителькою с. Троща Житомирської області та з 1975 року працювала в бухгалтерії колгоспу «Іскра». Третю особу ОСОБА_4 , батька заявника, знає з 1989 року, коли він приїхав в село Троща та будував асфальтовий завод, з 1991 року був офіційно працевлаштований в колгоспі «Іскра» та працював у ньому до розпаду колгоспу. З моменту приїзду в Україну проживав по сусідству на орендованій квартирі, а з 1991 року в цьому ж селі по іншій вулиці.
Свідок ОСОБА_7 повідомила, що є жителькою с. Троща Житомирської області, з 1988 року працювала в колгоспі «Іскра», знає ОСОБА_4 , батька заявника, з 1989 року, коли він приїхав в с. Троща Житомирської області. У селі займався будівництвом асфальтового заводу, пізніше був офіційно працевлаштований в колгоспі «Іскра». Станом на 1992 рік, коли розрахувалась з колгоспу, Карен ще працював у колгоспі. З моменту приїзду проживав на території АДРЕСА_5 , де орендував будинок. З 1991 року проживав по АДРЕСА_2 . Коли саме ОСОБА_8 у 1991 році був прописаний по АДРЕСА_1 , сказати не може, оскільки такі відомості на той час не велись. У 1995 році офіційно одружився.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.
Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в частині 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (частина 2 ст. 315 ЦПК України).
Так, відповідно до частини 2 вищевказаної норми, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. 
Указом Президента України №215 від 27.03.2001 (в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27.06.2006), затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).
Пунктом 27 Порядку було передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:
а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;
б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
Отже заявник звернувся до суду з метою встановлення факту проживання його батька ОСОБА_4 на території, яка стала територією України, постійно станом на 24.08.1991.
У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на відповідній території для оформлення набуття громадянства України відповідно до пункту 44 Порядку подається відповідне рішення суду.
Як встановлено з показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які узгоджуються з записами трудової книжки ОСОБА_4 та погосподарської книги Трощанського старостинського округу Чуднівської міської ради Житомирської області 1991 – 1995 років, ОСОБА_4 як батько заявника станом на 24.08.1991, починаючи з березня 1991 року, постійно та безперервно проживав на території с. Троща Житомирської області, мав офіційну прописку на території України та був офіційно працевлаштований в колгоспі «Іскра». На даний час ОСОБА_4 являється громадянином України та продовжує постійно жити і працювати в Україні. 
Судом також з`ясовано, що органами внутрішніх справ незалежної України, а саме Чуднівським РВВС Житомирської області ОСОБА_4 03.09.1993 було видано паспорт серії НОМЕР_7 . Так як з проголошенням незалежності України паспорт громадянина СРСР перестав бути документом, що підтверджує громадянство іншої держави у правовому полі України, 03.09.1993 заявник в обмін на свій паспорт Вірменської РСР міг отримати лише паспорт громадянина України, незважаючи на видання його на старому бланку колишнього СРСР.
При цьому, суд відхиляє доводи представника УДМС в Житомирській області про те, що матеріалами справи не підтверджується постійне проживання ОСОБА_4 до 24.08.1991 на території сучасної України, яке має бути не менше одного року, оскільки жодного додаткового строку або кількості років безперервного проживання перед датою проголошення незалежності держави Закон України «Про громадянство України» не вимагає, маючи на увазі саме день станом на 24.08.1991. 
До того ж, з показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 проживав на території с. Троща Житомирської області ще з 1989 року, що також не суперечить записам його трудової книжки, адже сезонні роботи у Казанстані в цей період не означає втрату постійного місця проживання на території України, оскільки існування обох фактів може мати місце та не виключає один одного.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 «Про громадянство України» (13.11.1991).
Суд, оцінюючи вказані доводи в контексті матеріалів справи, виходить з вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, за якою доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При ухваленні рішення суд керується стандартом доказування «балансу вірогідностей» (вірогідності доказів). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 (справа №129/1033/13-ц) зазначала, що стандарт більшої переконливості передбачає, що висновок про існування обставини, з урахуванням поданих доказів, має видаватися вірогіднішим, ніж протилежний.
Зазначений підхід корелюється з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J.K. and Others v. Sweden») вказано, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів, які у своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання батька заявника на території України станом на 24.08.1991, а тому заява про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом.
Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 211, 247, 259, 263-268, 272, 293, 294, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби в Житомирській області, ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити.
Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 батька заявника — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дзюрагюх Гегаркуніської області Вірменської РСР.
Судові витрати залишити за заявником. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ірина БІЛЕРА