ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 681/1233/25
Провадження № 11-кп/820/364/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: судді-доповідача – ОСОБА_1 ,
суддів – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря – ОСОБА_4 ,
з участю: прокурора – ОСОБА_5 , 
обвинуваченого – ОСОБА_6 , 
захисника – адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілих – ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 2 серпня 2025 року за № 12025244000001423 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мостове Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, що зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, стрільця-санітара 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 4 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , солдата, учасника бойових дій, раніше судимого;
- 29 квітня 2021 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі;
- 11 червня 2024 року Червонозаводським районним судом міста Харкова за ст. 391, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково згідно ст. 811 КК України з Казанківської виправної колонії Миколаївської області (№93) на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2024 року на невідбутий строк 4 роки 11 місяців 16 днів, 

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 2 серпня 2025 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк призначеного покарання термін його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні, тобто з 2 серпня 2025 року по 23 березня 2026 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди – задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 700 000 грн моральної шкоди, в задоволені решти позовних вимог відмовлено. 
Арешти, які накладені на майно ухвалами слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 серпня 2025 року, ухвалено скасувати.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 2 серпня 2025 року близько 19 год 40 хв ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину «Шанс», що розташований по вул. Майданська, 12, в селищі Понінка Шепетівського району Хмельницької області, під час вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вступив у словесну суперечку з ОСОБА_10 , під час якої у нього виник злочинний умисел на вбивство потерпілого.
Так, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, раніше судимою за вчинення умисного вбивства, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення смерті ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, розуміючи те, що потерпілий є літньою особою віком 65 років із заниженим больовим порогом в силу фізіологічних процесів старіння, бажаючи завдати потерпілому особливих фізичних страждань, діючи з особливою жорстокістю, яка виразилась у надмірності нанесених тілесних ушкоджень, порівняно із необхідними для досягнення злочинної мети, сидячи навпроти потерпілого за столом, послідовно наніс ОСОБА_10 чотири удари кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в ділянку голови, після чого встав, підійшов до потерпілого і повалив його на ґрунтове покриття та, продовжуючи свої протиправні дії, наніс ОСОБА_10 два удари правою ногою, один удар кулаком правої руки, один удар долонею лівої руки та чотири удари правою ногою в ділянку голови.
Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство опонента з особливою жорстокістю, попередньо діставши із своєї наплічної сумки розкладний ніж, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 перебуває у свідомості та відчуває нестерпний фізичний біль, тримаючи у правій руці ніж та утримуючи лівою рукою праве вухо потерпілого, прижиттєво його відрізав (відчленував), чим додатково спричинив ОСОБА_10 особливих фізичних страждань, після чого пішов до адреси проживання.
В подальшому, 2 серпня 2025 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_6 повернувся до місця вчинення кримінального правопорушення, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_10 з особливою жорстокістю, підійшовши до потерпілого, який на той час перебував в положенні лежачи на спинні біля проїзної частини дороги неподалік вищевказаного магазину «Шанс», взявши своєю рукою потерпілого за комір кофти, кинув його об ґрунтове покриття, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 вдарився потиличною ділянкою голови об асфальт.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із множинними крововиливами під м`яку мозкову оболонку обох півкуль головного мозку та мозочка, рани в тім`яній ділянці голови зліва, рани в тім`яно-потиличній ділянці голови по центру та вліво, синця в лобній ділянці голови по центру та вправо, рани в ділянці правої брови, синця навколо правого ока, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, синця навколо лівого ока, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, відкритого перелому кісток носа та рани на спинці носа, синця в ділянці носа, крововиливу та двох ран на слизовій оболонці верхньої губи по центру, крововиливу та рани на слизовій оболонці нижньої губи по центру та вліво, повної травматичної ампутації правої вушної раковини, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 , що настала на місці події через короткий проміжок часу.
За таких обставин, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок в цій частині скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі. 
На підставі ст. 71 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року, довічним позбавленням волі, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. 
Вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання вважає незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. 
Стверджує, що місцевий суд під час обрання ОСОБА_6 виду і міри покарання помилково врахував щире каяття, як пом`якшуючу обставину.
Вважає, що судом першої інстанції не було в достатній мірі враховано те, що обвинувачений, будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, одразу після умовно-дострокового звільнення вчинив нове умисне вбивство з особливою жорстокістю. Причиною вчинення кримінального правопорушення був незначний привід.
Окрім того, обвинувачений за місцем відбування покарання характеризувався негативно. Під час умовно-дострокового звільнення почав вживати психотропні речовини.
Також, місцевий суд не в повній мірі врахував, що в діях ОСОБА_6 наявні обставини, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, стосовно особи похилого віку.
За попереднім вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2021 року обвинувачений ОСОБА_6 також характеризувався негативно та перебував на обліку у лікаря нарколога, що свідчить про його антисоціальну орієнтованість.

Захисник ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких зазначив, що твердження прокурора у повній мірі були досліджені у суді першої інстанції та їм було надано відповідну оцінку. Доводи прокурора не мають достатнього обґрунтування та засновані на припущеннях.
Окрім того, адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2026 року є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора – залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши характеризуючи дані обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються. А тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Однак, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК України).
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання знайшли своє підтвердження в апеляційному суді.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, місцевий суд послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема враховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за ч. 1 ст. 115 КК України, за місцем останнього відбування покарання характеризувався негативно, злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання; неодружений; є особою молодого віку; був військовослужбовцем; за місцем військової служби характеризувався позитивно; під час бойових дій отримав вибухову травму, у зв`язку з чим був визнаний непридатним до військової служби.
Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та визнання вини. 
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції визнав рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи похилого віку.
Однак, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді 14 років позбавлення волі, судом першої інстанції лише констатовано вищевказані обставини, але повною мірою не враховано їх.
Зокрема, судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який є особливо тяжким, характер, спосіб та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а саме, те, що останній наніс потерпілому ОСОБА_10 велику кількість ударів у життєво важливий орган – голову, та в подальшому прижиттєво відчленував вушну раковину із застосуванням розкладного ножа.
Поза увагою суду залишилися й наслідки вчиненого обвинуваченим злочину, які є незворотними, а саме загибель людини.
Вказане, на переконання апеляційного суду, свідчить про виняткову суспільну небезпечність як самого обвинуваченого ОСОБА_6 , так і вчиненого ним діяння.
Разом з тим, місцевий суд не в повній мірі врахував і думку потерпілих, які наполягали на призначені обвинуваченому виключно покарання у виді довічного позбавлення волі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через м`якість. А тому, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Також, слушними є доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує ОСОБА_6 покарання.
Відповідно до постанови колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 166/1065/18, провадження № 51-3392 км19), розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Натомість, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому.
Зокрема, обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції хоча формально й визнав свою винуватість у скоєному, однак завдану потерпілим шкоду не відшкодував навіть частково.
Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про бажання ОСОБА_6 відшкодувати завдану потерпілим шкоду.
Разом з тим, про відсутність щирого каяття свідчить посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 , який після вчинення кримінального правопорушення залишив місце події, не надавши потерпілому жодної допомоги та не викликавши швидкої медичної допомоги. Надалі, повернувшись на місце вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений продовжив свою злочинну діяльність, заподіявши додаткових тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , після отримання яких потерпілий помер на місці події.
Отже, з наведеного вбачається нелюдське ставлення обвинуваченого до життя інших осіб, що свідчить про його свідоме і систематичне ігнорування вимог закону, а також про відсутність щирого каяття та жалю через скоєне.
На переконання апеляційного суду, визнання обвинуваченим вини з урахуванням вищезазначених обставин, є обраним способом захисту, свідчить про його бажання отримати мінімальне покарання та не є щирим каяттям.
А тому, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не бажає змінити свою поведінку та визнання ним вини не є щирим, свідомим бар`єром від вчинення протиправних дій у майбутньому і не тотожне щирому каяттю.
За таких обставин, підстав для визнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд не вбачає, оскільки сама собою згода з пред`явленим обвинуваченням без реального розкаяння, осуду своєї поведінки не свідчить про те, що обвинувачений насправді щиро кається у скоєному.

Враховуючи відсутність апеляційних скарг у частині кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_6 умисно протиправно заподіяв смерті іншій людині з особливою жорстокістю, будучи раніше судимим за умисне вбивство, вчинивши дані дії за наступних обставин.
Так, 2 серпня 2025 року близько 19 год 40 хв ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину «Шанс», що розташований по вул. Майданська, 12, в селищі Понінка Шепетівського району Хмельницької області, під час вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вступив у словесну суперечку з ОСОБА_10 , під час якої у нього виник злочинний умисел на вбивство потерпілого.
ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, раніше судимою за вчинення умисного вбивства, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення смерті ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, розуміючи те, що потерпілий є літньою особою віком 65 років із заниженим больовим порогом в силу фізіологічних процесів старіння, бажаючи завдати потерпілому особливих фізичних страждань, діючи з особливою жорстокістю, яка виразилась у надмірності нанесених тілесних ушкоджень, порівняно із необхідними для досягнення злочинної мети, сидячи навпроти потерпілого за столом, послідовно наніс ОСОБА_10 чотири удари кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в ділянку голови, після чого встав, підійшов до потерпілого і повалив його на ґрунтове покриття та, продовжуючи свої протиправні дії, наніс ОСОБА_10 два удари правою ногою, один удар кулаком правої руки, один удар долонею лівої руки та чотири удари правою ногою в ділянку голови.
Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство опонента з особливою жорстокістю, попередньо діставши із своєї наплічної сумки розкладний ніж, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 перебуває у свідомості та відчуває нестерпний фізичний біль, тримаючи у правій руці ніж та утримуючи лівою рукою праве вухо потерпілого, прижиттєво його відрізав (відчленував), чим додатково спричинив ОСОБА_10 особливих фізичних страждань, після чого пішов до адреси проживання.
В подальшому, 2 серпня 2025 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_6 повернувся до місця вчинення кримінального правопорушення, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_10 з особливою жорстокістю, підійшовши до потерпілого, який на той час перебував в положенні лежачи на спинні біля проїзної частини дороги неподалік вищевказаного магазину «Шанс», взявши своєю рукою потерпілого за комір кофти, кинув його об ґрунтове покриття, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 вдарився потиличною ділянкою голови об асфальт.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із множинними крововиливами під м`яку мозкову оболонку обох півкуль головного мозку та мозочка, рани в тім`яній ділянці голови зліва, рани в тім`яно-потиличній ділянці голови по центру та вліво, синця в лобній ділянці голови по центру та вправо, рани в ділянці правої брови, синця навколо правого ока, крововиливу під кон`юнктиву правого ока, синця навколо лівого ока, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, відкритого перелому кісток носа та рани на спинці носа, синця в ділянці носа, крововиливу та двох ран на слизовій оболонці верхньої губи по центру, крововиливу та рани на слизовій оболонці нижньої губи по центру та вліво, повної травматичної ампутації правої вушної раковини, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 , що настала на місці події через короткий проміжок часу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного та обставини, передбачені вимогами ст.ст. 66, 67 КК України.
Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Разом з тим, обвинувачений, усвідомлюючи власну фізичну перевагу, діючи умисно щодо особи похилого віку, позбавив потерпілого життя з особливою жорстокістю.
Особливу жорстокість та нелюдське ставлення до життя потерпілого підтверджують характер та обстановка вчинення ОСОБА_6 злочину. Так, обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, послідовно наніс ОСОБА_10 чотири удари кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в голову. Після цього встав, підійшов до потерпілого і повалив його на ґрунтове покриття та, продовжуючи свої протиправні дії, наніс ОСОБА_10 два удари правою ногою, один удар кулаком правої руки, один удар долонею лівої руки та чотири удари правою ногою в голову.
Далі ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що потерпілий перебуває в свідомому стані, дістав розкладний ніж та утримуючи потерпілого, відрізав йому праву вушну раковину, чим спричинив додаткові значні фізичні страждання. Після цього залишив місце події та пішов до місця проживання.
Згодом, ОСОБА_6 не відмовився від злочинних дій, а повернувся до місця вчинення злочину та продовжуючи умисні дії, підійшов до потерпілого, який лежав поблизу проїзної частини біля магазину «Шанс», схопив його за одяг та кинув об асфальтне покриття. Внаслідок цього ОСОБА_10 ударився потиличною частиною голови об асфальт та помер на місці події.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_6 , то, незважаючи на те, що він є особою молодого віку, неодружений, має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних злочинів проти життя і здоров`я.
Так, вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року ОСОБА_6 був притягнутий до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України.
У подальшому вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2021 року обвинуваченого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Надалі вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року ОСОБА_6 був притягнутий до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 391 КК України.
Дане ж кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 2 серпня 2025 року, тобто через 7 місяців після умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України (звільнений 25 грудня 2024 року).
Вказане, на переконання апеляційного суду, свідчить про стійку злочинну налаштованість обвинуваченого, його небажання ставати на шлях виправлення та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попередніми вироками.

Відповідно до характеристики засудженого з місця позбавлення волі, ОСОБА_6 відбував покарання в державній установі «Казанківська виправна колонія № 93» за вироком Червонозаводського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2024 року за ст. 391 КК України.
За вказаним вироком обвинувачений вчинив умисне насильницьке кримінальне правопорушення. Не відшкодував шкоду і не намагався її відшкодувати, хоча мав дохід та майно понад норми, які гарантують забезпечення базових потреб особи. До засудження ОСОБА_6 не працював, мав постійне місце проживання та соціальні зв`язки. Зловживав алкоголем, також мали місце поодинокі випадки вживання психоактивних речовин. Підтримував зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою та кримінальні зв`язки. 
Під час відбування покарання характеризувався посередньо, порушував встановлений режим тримання, про що свідчить низка стягнень та відсутність заохочень. Не був працевлаштований, до роботи та поставлених адміністрацією завдань ставився посередньо. 
Відповідно до довідки державної установи «Казанківська виправна колонія № 93», ОСОБА_6 жодного разу не отримував заохочень. Натомість, на нього було накладено адміністрацією державної установи 18 стягнень у період із 30 липня 2021 року до 26 вересня 2024 року. 
Вказане негативно характеризує обвинуваченого під час відбування покарання (а.к.п. 23-24).

Згідно з ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2024 року ОСОБА_6 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.
Відповідно до службової характеристики ОСОБА_6 під час виконання бойового завдання отримав вибухову травму, у зв`язку з чим був визнаний неспроможним виконувати обов`язки, пов`язані з проходженням військової служби (а.к.п. 32-44). 
Також, відповідно до посвідченням серії НОМЕР_2 він є учасником бойових дій (а.к.п. 25).
За місцем військової служби ОСОБА_6 перебував 51 день — з 3 січня 2025 року по 22 лютого 2025 року. 

Згідно з висновком амбулаторної первинної комісійної судово-психіатричної експертизи № 607 від 13 серпня 2025 року, у ОСОБА_6 встановлено емоційно нестійкий розлад особистості імпульсивного типу, ускладнений епізодичним вживанням психоактивних речовин. 
Довідкою військово-лікарської комісії від 21 травня 2025 року встановлено, що емоційно нестійкий розлад особистості обвинуваченого не пов`язаний із проходженням ним військової служби (а.к.п. 37)
Разом з тим, експертизою встановлено, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 усвідомлював характер своїх дій, міг керувати ними та нести за них відповідальність. На час проведення експертизи він також усвідомлював значення своїх дій і був здатний керувати своєю поведінкою (а.к.п. 111-113).
Отже, ОСОБА_6 , будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання, в тому числі за вчинення умисного вбивства, для захисту України від збройної агресії росії, фактично повторно вчинив умисне вбивство людини похилого віку, з особливою жорстокістю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що призвело вдруге до непоправних і безповоротних наслідків — смерті потерпілого ОСОБА_10 , що є великою втратою для його родини, зокрема, його доньки та рідного брата.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є визнання вини. 
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи похилого віку.
Апеляційний суд враховує також і думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які наполягали на призначені обвинуваченому найсуворішого покарання, оскільки, на їх думку, він є кримінально спрямованою особою та становить особливу загрозу для суспільства, оскільки свавільно позбавив життя їх брата та батька відповідно.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України. Таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом прав та інтересів інших осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Частиною 2 статті 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше був засуджений вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 115 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років 6 місяців. Вирок набрав законної сили 12 липня 2024 року.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2024 року ОСОБА_6 умовно-достроково звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 4 роки 11 місяців 16 днів.
Кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинив 2 серпня 2025 року, тобто після набрання вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року законної сили.
А тому, йому слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом поглинення невідбутої частини покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року довічним позбавленням волі.

За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання слід скасувати і відповідно до вимог, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ухвалити в цій частині новий вирок.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2026 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати та в цій частині ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 червня 2024 року, довічним позбавленням волі, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_6  рахувати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 9 червня 2026 року.
Зарахувати у строк призначеного  ОСОБА_6  покарання строк його попереднього ув`язнення з 2 серпня 2025 року по 9 червня 2026 року включно.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя-доповідач  ОСОБА_1 

Судді:  ОСОБА_2 

ОСОБА_3