2/130/552/2026
130/3769/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2026 р.   м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П., 
представника позивача ОСОБА_1 (шляхом ВКЗ), 
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жмеринський ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області ХМУ МУЮ про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, 

УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року представник позивача звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визнати виконавчий лист, який виданий 25 червня 2015 року на підставі Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8 травня 2015 року по справі №130/1220/15-ц таким, що не підлягає виконанню з 25 березня 2024 року та стягнути з відповідача судові витрати.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
08 травня 2015 року Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/1220/15-ц було вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно. 
На підставі означеного рішення суду 24 червня 2015 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання та відкрито виконавче провадження АСВП № 57467475. Виконавче провадження було завершено на підставі заяви стягувача від 24.04.2025 року. 
12 травня 2023 року Постановою Окружного суду м. Познані по справі №XVIII Co 51/59 було визнано Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/1220/15-ц таким, що підлягає примусовому виконанню на території Республіки Польщі. Рішенню надано титул виконавчий. 
22 травня 2024 року Коморніком Судовим при Суді Районному Познань-Грунвальд і Єжице в ОСОБА_4 було розпочате примусове стягнення (екзекуцію) аліментів на підставі наданого виконавчого титулу, відкрито екзекуційне провадження Kmp 2/24. 
На сьогоднішній день Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/1220/15-ц про стягнення аліментів виконується в Республіці Польща за місцем отримання доходів батьком дитини. Коморнік судовий (виконавець в Польщі) обліковує заборгованість та стягує з доходів батька дитини відповідні суми аліментів. 
27.10.2025 року матір дитини звернулася до Жмеринського ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області ХМУ МУЮ з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа виданого 24 червня 2015 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області по справі №130/1220/15-ц та просила розпочати стягнення з 01.07.2025 року. 
При цьому Стягувач не зверталася до Коморніка Судового при Суді Районному Познань Грунвальд і Єжице в ОСОБА_4 з заявою про припинення екзекуції. 
Таким чином, на сьогоднішній день на підставі одного і того ж рішення суду видано два виконавчих документи та відкрито два виконавчих провадження – в Україні та в Польщі. Означене є порушенням принципу non bis in idem – заборона двічі стягувати одне й те саме зобов`язання щодо тієї самої особи, який має своє закріплення зокрема в статті 61 Конституції України.
Враховуючи наявність виданого виконавчого листа (титулу виконавчого) Окружним судом в м. Познань та відкритого виконавчого провадження (екзекуції) щодо стягнення аліментів з батька дитини, - виконавче провадження в Україні є незаконним, а виконавчий лист не підлягає виконанню з моменту надання виконавчого титулу Постановою Окружного суду м. Познань та проставлення резолюції про виконання, а саме з 25.03.2024 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. 
Відзив на позов не надходив.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ.
15.12.2025 ухвалою суду було застосовано заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням АСВП №57467475.
18.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження 04.03.2026. 
04.03.2026 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. В подальшому призначена до розгляду на 14.04.2026.
14.04.2026 підготовче провадження закрито. Справа призначена до розгляду по суті на 08.06.2026.
08.06.2026 в судовому засіданні представник позивача підтримала подану нею заяву та просила її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що дійсно предявила виконавчий документ щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 до виконання на території Польщі та в Україні, оскільки в Польщі утворилась заборгованість. Наразі не планує припиняти виконавче провадження у Польщі, а в Україні виконавчий лист відкликала.
Представник третьої особи Жмеринського ВДВС у Жмеринському районі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.
Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу у відсутність третьої особи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено, що на підставі рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/1220/15-ц, відповідно до якого було вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно, 24 червня 2015 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання в Україні та відкрито виконавче провадження АСВП № 57467475 (а.с.10; 11-12). 
Виконавче провадження було завершено на підставі заяви ОСОБА_2 від 24.04.2025, що стверджується копією постанови Головного державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.10 зворот). 
27.10.2025 ОСОБА_2 звернулася до Жмеринського ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області ХМУ МУЮ з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 24 червня 2015 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області по справі №130/1220/15-ц та просила розпочати стягнення з 01.07.2025. На підставі її заяви Старшим державним виконавцем Жмеринського відділу ДВС у Жмеринському районі відкрито виконавче провадження (а.с.11-13).
12 травня 2023 року Постановою Окружного суду м. Познані по справі №XVIII Co 51/59 було визнано Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/1220/15-ц таким, що підлягає примусовому виконанню на території Республіки Польщі. Рішенню надано титул виконавчий (а.с.13 зворот -15).
22 травня 2024 року Коморніком Судовим при Суді Районному Познань-Грунвальд і Єжице в ОСОБА_4 було розпочате примусове стягнення (екзекуцію) аліментів на підставі наданого виконавчого титулу, відкрито екзекуційне провадження Kmp 2/24 (а.с.15 зворот -17).
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.
МОТИВ СУДУ. НОРМИ ПРАВА ЗАСТОСОВАВАНІ СУДОМ. 
Доктрина res iudicata передбачає, що зобов`язання, встановлене судовим рішенням, є єдиним, неподільним і не може бути предметом повторного або паралельного провадження в іншій юрисдикції. Принцип остаточності судового рішення означає, що після ухвалення рішення в одній державі усі подальші правові дії щодо його виконання мають бути спрямовані не на створення іншого, паралельного або дубльованого зобов`язання, а на забезпечення виконання вже існуючого. У сфері аліментних зобов`язань цей принцип має особливо важливе значення, оскільки аліменти становлять періодичне, триваюче зобов`язання, яке може виникнути лише один раз щодо тієї самої дитини, між тими самими сторонами і за один і той самий період. 
У зв`язку з цим аліментне рішення, ухвалене в Україні, створює один правовий обов`язок сплати аліментів. Цей обов`язок не може бути дубльований і не може виконуватися одночасно у двох різних виконавчих юрисдикціях. Відкриття двох паралельних виконавчих проваджень - в Україні та в Польщі - щодо стягнення одних і тих самих аліментів за той самий період суперечило б самій природі судового рішення, порушувало б принцип юридичної визначеності, створювало б ризик подвійного примусового стягнення та призводило б до неправомірного збагачення стягувача. Така ситуація є несумісною з загальновизнаними принципами цивільного процесу та міжнародного приватного права. 
Незалежно від того, що виконавче провадження не є новим судовим розглядом по суті, воно є формою реалізації одного конкретного судового рішення. Саме тому виконання цього рішення може відбуватися лише через один механізм примусового виконання одночасно. Одне й те саме рішення не може бути піддане паралельному виконанню двома різними державними органами, оскільки це фактично означало б множення одного зобов`язання на два та створювало б для боржника ситуацію подвійної відповідальності за той самий обов`язок. 
У міжнародних аліментних справах стягувач має право вибору держави виконання, однак такий вибір може бути зроблений лише один раз щодо конкретного періоду. Стягувач може звернутися за виконанням рішення або в Україні, або в Польщі після процедури визнання рішення, проте він не може одночасно застосовувати механізми примусового виконання обох держав щодо одного й того самого аліментного зобов`язання. У випадку, якщо стягувач ініціює або підтримує два паралельні виконавчі провадження, це прямо суперечить доктрині res iudicata, принципу єдності аліментного зобов`язання та загальним принципам добросовісності й заборони зловживання правом. 
Таким чином, подвійне виконавче провадження в Україні та Польщі щодо стягнення одних і тих самих аліментів є недопустимим. Зобов`язання зі сплати аліментів повинно виконуватися в межах однієї виконавчої юрисдикції, а стягувач повинен обрати, у якій саме державі він бажає здійснювати виконання. Паралельне провадження не відповідає правовій природі аліментів, суперечить усталеним принципам цивільного процесу та створює правову невизначеність і ризик подвійного стягнення, що не допускається ані в національних правопорядках, ані в міжнародних стандартах. 
Виконання в Польщі рішень українських судів про стягнення аліментів може відбуватися або в порядку, який передбачений Гаазькою Конвенцією від 23.11.2007 року Про міжнародне стягнення аліментів про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, яка була ратифікована в Україні 11.01.2013 року, або шляхом отримання на підставі рішення суду виконавчого документу в Польщі на підставі статті 1150 Закону Республіки Польщі від 17 листопада 1964 р. Цивільний процесуальний кодекс з подальшими змінами. 
Відповідно до ст.1150 Цивільного процесуального кодексу Республіки Польща рішення судів іноземних держав у цивільних справах, які підлягають виконанню в порядку примусового виконання, стають виконавчими титулами після визнання їх виконавчою силою польським судом. Виконання визнається, якщо рішення є виконавчим у країні, з якої воно походить, і не існує перешкод, визначених у ст. 1146 § 1 і 2. 
Статтею 776 Цивільного процесуального кодексу Республіки Польща встановлено, що основою для виконання є виконавчий титул. Виконавчим титулом є виконавчий документ, що має резолюцію про виконання, якщо інше не передбачено законом. 
У польській правовій системі примусове виконання судових рішень здійснюється на підставі tytulu wykonawczego, тобто документа, який підтверджує наявність вимоги та уповноважує орган виконання розпочати egzekucje. Відповідно до конструкції польського процесуального права, tytul wykonawczy утворюється шляхом поєднання tytulu egzekucyjnego (наприклад, судового рішення, судової угоди або іншого акту, що містить зобов`язання) з klauzula wykonalnosci, яка надається судом. Саме так сформований документ є єдиною і необхідною підставою для відкриття виконавчого провадження в Польщі. 
Функціонально та юридично така роль tytulu wykonawczego повністю відповідає ролі виконавчого листа в українському цивільному процесі. В Україні виконавчий лист є документом, що видається судом після набрання рішенням законної сили і який підтверджує право на примусове виконання. Без виконавчого листа державний чи приватний виконавець не має повноважень відкривати виконавче провадження. Таким чином, як польський tytul wykonawczy, так і український виконавчий лист виконують ту саму основну функцію - надають державному органу виконання юридичну підставу для примусового стягнення відповідно до судового рішення. 
Хоча механізм формування цих документів технічно різниться, правова природа та кінцеве призначення обох інститутів є однаковими.
Отже, tytul wykonawczy у праві Польщі є повним функціональним еквівалентом українського виконавчого листа, оскільки обидва документи є єдиною правовою підставою для початку примусового виконання судових рішень у своїх правопорядках. Різниця полягає лише у формальній конструкції цих документів, але не у їх змісті, функції чи юридичному значенні. 
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Виконання рішень судів здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», цей Закон визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню, у разі їх невиконання боржником (боржниками) у добровільному порядку. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. 
З аналізу вищезазначеної норми, можна дійти висновку, що за кожним рішенням суд, який його постановив, видає один виконавчий лист. Декілька виконавчих листів видаються на вимогу стягувача для виконання рішення в різних місцях, а також за кожним окремим присудженням чи коли рішення постановлене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів. У кожному виконавчому листі точно зазначається, яку частину рішення згаданим листом треба виконати. 
Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Тобто, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин. 
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. 
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, враховуючи наявність виданого виконавчого листа (титулу виконавчого) Окружним судом в м. Познань та відкритого виконавчого провадження (екзекуції) щодо стягнення аліментів з батька дитини, - виконавче провадження в Україні є незаконним, а виконавчий лист не підлягає виконанню з моменту надання виконавчого титулу Постановою Окружного суду м. Познань та проставлення резолюції про виконання, а саме з 25.03.2024, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ. 
З врахуванням задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сума судового збору в загальному розмірі 1574,56 грн (а.с.27,35).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 274 ЦПК України, Суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Визнати виконавчий лист, який виданий 25 червня 2015 року на підставі Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8 травня 2015 року по справі №130/1220/15-ц таким, що не підлягає виконанню з 25 березня 2024 року. 
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1574,56 грн.
Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи: Позивач - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 
Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ); 
Третя особа - Жмеринський ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області ХМУ МУЮ (місцезнаходження: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Валері Брезденюка, буд. 19, ЄДРПОУ 34897998). 

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ 

Дата складання повного судового рішення 18.06.2026