РІШЕННЯ
Іменем України

30 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/1270/25 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Новик Т.О. за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження, справу 
за позовом: Керівника Корюківської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114), вул. Шевченка, 98, м. Корюківка, Чернігівська обл., 15300
в інтересах держави в особі
позивача 1: Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (код ЄДРПОУ 38053846), вул. Пантелеймонівська, 12, м. Чернігів, 14017
позивача 2: Корюківської міської ради (код ЄДРПОУ 04061760), вул. Бульварна, 6, м. Корюківка, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15300
до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства “Рекорд” (код ЄДРПОУ 30763335), вул. Шевченка, 10, с. Білошицька Слобода, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15320
про стягнення 1 193 532,73 грн.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури: Юзвак Л.Б.;
від позивача 1: Гродник Т.М.;
від позивача 2: не з`явився;
від відповідача: Кушнеренко Є.Ю.

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.
Керівник Корюківської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Корюківської міської ради до Приватного сільськогосподарського підприємства «Рекорд» про стягнення 1193532,73 грн шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням постійним лісокористувачем положень статей 19, 64, 86, 105, 107 Лісового кодексу України, зокрема, неналежним виконанням відповідачем обов`язків постійного лісокористувача щодо вчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами 308 дерев, що є підставою для відшкодування збитків.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.02.2026, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
Ухвала суду доставлена до Електронних кабінетів учасників справи 12.01.2026 о 12:24, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
У розумінні ст. 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справ в суді, про встановлені судом строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.
02.02.2026 до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзивна позов від відповідача, за яким останній проти позовних вимог заперечив, посилаючись на таке:
- в діях ПСП «Рекорд» відсутня неправомірна поведінка, внаслідок якої завдано шкоду, а їх вину, на даний час, не доведено;
- в ході огляду місця події встановлено, що на ділянці, де відбулась незаконна порубка дерев, виявлено військові споруди з зрублених дерев;
- у розрізі обставин, що є спірними у цій справі, оскільки незаконна рубка дерев на земельній ділянці здійснена не ПСП «Рекорд», визначальним є оцінка поведінки останнього щодо виконання покладених на нього обов`язків як лісокористувача. Стан виконання цих обов`язків свідчить про наявність такої умови виникнення зобов`язань з відшкодування шкоди як протиправна поведінка завдавача шкоди. Таким чином, відсутній причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та шкідливими наслідками у вигляді завдання шкоди незаконною порубкою, також відсутня й провина відповідача;
- відповідач у силу дії форс-мажорних (введення воєнного стану на території України та встановлення комендантської години на території України) обставин не мав можливості в повній мірі здійснювати заходи щодо охорони лісів.
Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву.
09.02.2026 Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області подана відповідь на відзив, в якій позивач 1 зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що базуються на вимогах чинного законодавства, підтверджені належними доказами.
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.
10.02.2026 прокурором подана відповідь на відзив, відповідно до якої останній не погодився з позицією відповідача.
Так, прокурор зазначає про те, що установлення факту здійснення вирубки лісових насаджень на земельних ділянках, які передані у постійне користування лісогосподарських підприємств, у випадку не встановлення осіб, якими здійснено незаконну вирубку таких насаджень, свідчить про неналежне виконання відповідним суб`єктом господарювання взятих на себе зобов`язань щодо забезпечення охорони лісових насаджень від незаконної їх вирубки, що, відповідно, має наслідком стягнення заподіяних збитків з постійного лісокористувача.
Відповідно до посадових обов`язків лісника, затверджених директором ПСП «Рекорд» 19.07.2019, до обов`язків лісників входить охорона лісів і довіреного їм майна у закріпленому обході з прийняттям заходів до попередження і припинення у тому числі, незаконних рубок, різних розкрадань та інших порушень користування лісом і землями; контроль за станом, охороною і захистом лісів, що належать ПСП «Рекорд».
Наведені обставини у їх сукупності є належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні підприємством достатньої, необхідної, належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій території.
Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, спрямованих на ефективне, а не формальне забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконної вирубки невстановленими особами дерев та заподіяння збитків.
Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 12.02.2026 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 03.03.2026.
З огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 статті 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, у підготовчому засіданні 03.03.2026, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.04.2026.
У судовому засіданні 02.04.2026 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 30.04.2026.
Зважаючи на принципи диспозитивності, змагальності господарського судочинства та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, останнім забезпечена можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист.
Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.
У судовому засіданні 30.04.2026 судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення на підставі ст. 240 ГПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань 23.04.2001 проведено державну реєстрацію Приватного сільськогосподарського підприємства «Рекорд», номер запису: 10481200000000108.
Відповідно до Статуту ПСП «Рекорд», затвердженого загальними зборами учасників Приватного сільськогосподарського підприємства «Рекорд», протокол № 7 від 02.05.2019, предметом діяльності підприємства є реалізація, закупівля лісопродукції, деревини та продуктів її переробки, заготівля та реалізація деревини під час рубок, здійснення операції з експорту-імпорту лісоматеріалів, деревини, відходів після переробки деревини.
Докази створення відповідного структурного підрозділу ПСП «Рекорд», який займається захистом та охороною лісів, в матеріалах справи відсутні. 
Згідно з посадовими обов`язками лісника, затверджених директором ПСП «Рекорд» 19.07.2019, до обов`язків лісників входить охорона лісів і довіреного йому майна у закріпленому обході з прийняттям заходів до попередження і припинення у тому числі, незаконних рубок, різних розкрадань та інших порушень користування лісом і землями; контроль за станом, охороною і захистом лісів, що належать ПСП «Рекорд».
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЧН № 002274 від 28.02.1996 Колективному сільськогосподарському підприємству «Рекорд» радою народних депутатів Корюківського району Чернігівської області надано у постійне користування 1055,5 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування.
Землю надано у постійне користування для сільськогосподарського використання та цільового призначення відповідно до рішення Білошицько-Слобідської сільської ради народних депутатів від 20.09.1995, ІІІ сесія 22 скликання.
Розпорядженням Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області № 69 від 17.02.2006 «Про передачу земельних ділянок лісового фонду до ПСП «Рекорд» 1) передано вилучені за рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі №10/280/31 за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Рекорд» земельні ділянки лісового фонду загальною площею 514,4 гектари, розташовані на території Білошицько-Слобідської сільської ради приватному сільськогосподарському підприємству «Рекорд»; 2) враховано те, що приватне сільськогосподарське підприємство «Рекорд» має право на користування земельними ділянками лісового фонду, яке підтверджено державним актом на право постійного користування вищевказаними землями лісового фонду на площі 514,4 гектари, а також те, що в підприємстві, відповідно до ст. 9 Лісового кодексу України, створено лісогосподарський підрозділ для ведення лісового господарства, що підтверджується наказом № 75 від 15.12.2005; 3) матеріали лісовпорядкування земель лісового фонду на площі 514,4 га, розташованих на території Білошицько-Слобідської сільської ради і вилучених рішенням Господарського суду Чернігівської області по справі № 10/280/31 передано по акту ПСП «Рекорд» Зубенко М.М.; 4) зобов`язано керівника ПСП «Рекорд» Зубенка М.М. при здійсненні лісогосподарської діяльності на землях лісового фонду забезпечити дотримання всіх вимог Лісового кодексу України, земельного кодексу України та інших Законів України, що регулюють ведення лісового господарства і використання лісових ресурсів.
Рішенням Чернігівської обласної ради № 25-5/VII від 20.07.2016 «Про погодження клопотання приватного сільськогосподарського підприємства «Рекорд» щодо приведення поділу лісів на категорії на території Корюківського району» погоджено приватному сільськогосподарському підприємству «Рекорд», що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Корюківський район, село Білошицька Слобода, вул. Шевченка, буд. 10, ідентифікаційний код 30763335, клопотання щодо приведення існуючого поділу лісів на категорії, що знаходяться на території Корюківського району площею 514,0 га.
У провадженні Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження № 12023270290000256 від 04.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, за фактом незаконної порубки дерев на земельній ділянці лісового фонду, яка знаходиться у постійному користуванні ПСП «Рекорд» неподалік с. Білошицька Слобода, Корюківського району, Чернігівської області. 
Згідно із матеріалами, до поліції надійшло повідомлення інспектора Державної екологічної інспекції у Чернігівській області про те, що в ході здійснення перевірки виявлено незаконну рубку 346 дерев у лісовому масиві кварталу №2 виділу №1 ПСП «Рекорд», поблизу с. Білошицька Слобода, Корюківського району, Чернігівської області.
Під час досудового розслідування 04.04.2023 за участі посадових осіб Державної екологічної інспекції у Чернігівській області проведено огляд місця події – ділянки лісу в кварталі №2 виділу №1 ПСП «Рекорд», поблизу с. Білошицька Слобода, Корюківського району, Чернігівської області, в ході якого підтверджено факт незаконної порубки дерев та здійснено обміри пнів.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи від 14.06.2023 № СЕ-19/125-23/4260-ЕЛ, внаслідок вирубки 346 дерев породи сосна звичайна, які зростали на лісовій ділянці кварталу № 2 виділу № 1 ПСП «Рекорд» за межами с. Білошицька Слобода, Корюківського району, Чернігівської області, загальний розмір шкоди складає 1 577 244, 60 грн.
В ході досудового розслідування встановлено, що незаконну порубку, перевезення та зберігання незаконно зрубаної деревини без відповідних документів, у березні 2023 року здійснив лісник ПСП «Рекорд» ОСОБА_1 .
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12023270290000256 від 04.04.2023 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 246 КК України за незаконну порубку, перевезення та зберігання незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, направлено до Сосницького районного суду Чернігівської області.
Під час судового розгляду кримінального провадження, враховуючи покази обвинуваченого, свідків та письмові докази у справі, прокурором змінено обвинувачення відносно ОСОБА_1 та останньому інкриміновано незаконну порубку, перевезення та зберігання 38 незаконно зрубаних дерев. 
Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи №СЕ-19/125-24/7595-ФХЕД від 26.03.2025, проведеної на підставі ухвали Сосницького районного суду Чернігівської області від 06.06.2024, розмір заподіяної шкоди становить 383 711, 87 грн. 
Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 10.09.2025 ОСОБА_1 визнано винним у незаконній порубці 38 дерев, перевезенні та зберіганні незаконно зрубаних дерев, що спричинило тяжкі наслідки у розмірі 383 711,87 грн, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.
Водночас, під час розслідування кримінального провадження № 12023270290000256 від 04.09.2023 осіб, які вчинили незаконну порубку 308 дерев не встановлено.
Відповідно до наданого Державною екологічною інспекцією розрахунку сума збитків складає 198199 грн, та з урахуванням індексації за попередні роки сума збитків становить 1193532,73грн.
Таким чином, як зазначає прокурор, за результатами проведених судових інженерно-екологічних експертиз та наданого розрахунку Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області від 19.12.2025, розмір шкоди, спричиненої лісовому фонду (державі) внаслідок незаконної вирубки 308 дерев породи сосна та береза невстановленими особами на території лісової ділянки кварталу № 2 виділу № 1 ПСП «Рекорд», що неподалік с. Білошицька Слобода, Корюківського району, Чернігівської області становить 1193532,73 грн, яку і просить стягнути з відповідача.
Постановою прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Корюківської окружної прокуратури Жоголко Наталії Борисівни від 10.11.2025 надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в кримінальному провадженні №12023270290000256 від 04.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, під час реалізації представницьких повноважень прокурора в частині використання документів та їх копій, перелік яких вказаний у постанові.
Прокурор вважає, що наявність кримінального провадження, розпочатого за фактом незаконної вирубки дерев, не спростовує бездіяльності відповідача у забезпеченні належної охорони лісу, а тому саме на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої шкоди у розмірі 1193532,73 грн.
Доказів сплати коштів у розмірі 1193532,73 грн відповідач не надав, що і стало підставою для звернення прокурора з даною позовною заявою до суду.
Щодо представництва прокурора інтересів держави в суді, суд зазначає наступне:
Відповідно до статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За змістом частини третьої статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Однією з підстав для представництва прокурора є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на встановлене порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Бездіяльність компетентного органу (суб`єкта владних повноважень) слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; зазначене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення відповідного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 у справі № 923/787/18, від 20.01.2021 у справі № 927/468/20, від 25.08.2020 у справі № 910/12285/18, № 922/3025/20 від 06.07.2021, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Кіптівської сільської ради у зв`язку із невиконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді. 
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Державна екологічна Інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 року за № 350/34633 (далі – Положення №230) Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.
На підставі пункту 2 розділу 2 Положення Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України на території Чернігівської області, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону та захист лісів, а отже є компетентним органом у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області з листом від 10.11.2025 №51-77-4611ВИХ-25, у якому повідомив, що внаслідок незаконної вирубки дерев державі завдано збитки та просив повідомити позицію Інспекції щодо можливості звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, чи можливості подачі такого позову безпосередньо прокурором. 
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області листом від 21.11.2025 № 09/3426 повідомила окружну прокуратуру, що заходи позовного характеру щодо відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою дерев, не здійснювались. Поряд з цим, не заперечує проти вжиття заходів представницького характеру Корюківською окружною прокуратурою.
Відтак Державною екологічної інспекцією у Чернігівській області особисто підтверджено не лише нездійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, але й наміру здійснення таких дій, що свідчить про її бездіяльність щодо захисту інтересів держави. 
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Корюківської міської ради.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліси є її національним багатством. Усі ліси на території України, незалежно від форми власності становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища згідно зі статтями 1, 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» є збереження природних ресурсів, у тому числі лісів.
Оскільки ліси є невід`ємним елементом екосистеми, незаконне вирубування лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.
Статтею 15 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 29 частини 3 пункту 7 та статті 69-1 частини 1 пункту 4 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних місцевих рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.
Як встановлено судом, самовільна порубка мала місце на території Корюківської міської ради.
Таким чином шкода, завдана внаслідок незаконної порубки дерев в адміністративних межах Корюківської міської ради, підлягає стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Корюківської міської ради на розподільчий казначейський рахунок за кодом класифікації доходів бюджету.
З огляду на зазначене Корюківська міська рада є уповноваженим органом на здійснення відповідних повноважень з метою захисту інтересів територіальної громади, а тому визначена позивачем у справі.
Прокурор звернувся до Корюківської міської ради з листом від 10.11.2025 №51-77-4610ВИХ-25, у якому повідомив, що внаслідок незаконної вирубки дерев державі завдано збитки та просив повідомити позицію селищної ради щодо можливості звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, чи можливості подачі такого позову безпосередньо прокурором. 
Корюківська міська рада листом від 15.12.2025 № 1306/04-03, наданого на запит окружної прокурори, повідомила, що жодних заходів щодо стягнення заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки, міською радою не вживалося. При цьому міська рада повідомила, що не заперечує проти звернення до суду з позовом до ПСП «Рекорд» безпосередньо прокурором.
Отже, зі змісту вказаного листа вбачається, що позивач-2 не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором, та не збирається їх вживати.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" до позовної заяви додано повідомлення №51-77-5386ВИХ-25 та № 51-77-5387 від 29.12.2025, згідно з якими Корюківська окружна прокуратура повідомила Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області та Корюківську міську раду відповідно про підготовку позовної заяви до ПСП «Рекорд» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконної порубки лісів, яку буде скеровано до Господарського суду Чернігівської області для розгляду по суті.
Надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави, визначених ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, а також правильному визначенні у позові Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Кіптівської сільської ради, як органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Надіслання прокурором позивачам повідомлень №51-77-5386ВИХ-25 та № 51-77-5387 від 29.12.2025 про підготовку позовної заяви стосовно захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, є належним повідомленням останніх про звернення прокурора до суду з даним позовом, у зв`язку з чим позивачі не були позбавлені можливості оскаржити підстави для представництва інтересів держави прокурором, але наразі не зробили цього.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про виключність даного випадку і дотримання прокурором встановленого чинним законодавством порядку здійснення представництва інтересів держави в суді.
Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 1193532,73 грн шкоди, заподіяної лісовому фонду внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства в частині неналежної охорони лісів від незаконної порубки.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до приписів ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.
Ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. 
Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються приписами Земельного кодексу, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (ч. 2 ст. 3 ЗК України).
За основним цільовим призначенням Земельний кодекс України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. «е» ч. 1 ст. 19 ЗК України).
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 ЛК України).
Водночас, частиною 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.
Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.
Приписами статей 16, 17 Лісового кодексу України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. 
Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України передбачено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями статті 63 та пункту 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до частин 1 та 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).
Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.
За змістом пункту 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства суд зазначає, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Згідно з пунктом е) частини 1 статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. 
Приписами частини четвертої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.
Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.
Отже, відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено в статті 1166 ЦК України, за змістом якої передбачено, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення). Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).
Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.
Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.
Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу. Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Суд звертає увагу, що нормами чинного законодавств, зокрема Лісовим кодексом України та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.
Зі змісту статей 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України вбачається, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони та захисту лісів серед інших покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Виходячи з системного аналізу положень пункту 1 частини 2 статті 19, пункту 5 статті 64, частин 1 та 5 статті 86, пункту 5 частини 2 статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України лісові господарства як постійні лісокористувачі мають нести відповідальність за порушення вимог ведення лісового господарства, зокрема, незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій їм території.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, зокрема, за забезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. 
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення достатніх дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 907/449/22, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 30.11.2021 у справі № 926/2174/20.
Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що відповідач є постійним лісокористувачем ділянки лісу в кварталі №2 виділу №1 ПСП «Рекорд», поблизу с. Білошицька Слобода, Корюківського району, Чернігівської області, а тому, обов`язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача.
Зі змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ч. 1 ст. 64, ч. ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України випливає те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.
Тобто, відповідач має здійснювати відповідні заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.
Зазначене також свідчить, що відповідач мав можливість і повинен був здійснювати належний комплекс заходів з контролю за спірною територією, де виявлено незаконну вирубку, проте не здійснював належних заходів охорони лісу. 
Таким чином, наведені обставини у їх сукупності суд вважає належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.
Судом також враховано, що незаконна порубка та вивіз такої значної кількості дерев не могла бути здійснена за короткий проміжок часу, а навпаки потребувала тривалого часу, за умов дії обмежень воєнного стану, зокрема заборони доступу до лісів та необхідності здійснення постійного патрулювання, а відтак не могла бути не поміченою особами, які мали здійснювати забезпечення охорони лісових насаджень, що свідчить про можливість своєчасного виявлення та запобігання таким правопорушенням за умови належного виконання посадовими особами відповідача своїх обов`язків зі збереження та охорони лісу.
Разом з тим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо забезпечення охорони лісових насаджень або про відсутність вини у заподіянні шкоди.
Доводи відповідача про те, що в ході огляду місця події встановлено, що на ділянці, де відбулась незаконна порубка дерев, виявлено військові споруди зі зрублених дерев, а також того, відповідач у силу дії форс-мажорних (введення воєнного стану на території України та встановлення комендантської години на території України) обставин не мав можливості в повній мірі здійснювати заходи щодо охорони лісів суд відхиляє, оскільки матеріалами справи не підтверджено здійснення вирубки дерев саме під час дії комендантської години, як і неможливості виконання своїх обов`язків щодо забезпечення охорони лісових насаджень та недопущення незаконної вирубки дерев внаслідок дії воєнного стану.
За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частина друга статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічний принцип закріплено у ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 13 ГПК України.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.
Чинною нормою ст. 79 ГПК України впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів» встановлює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач та їх оцінки їх правдивості і переваги доводів протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті показує, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (тут суд звертається до правових висновків викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20, зокрема, що саме суд має забезпечити право особи на справедливий суд (справедливу судову процедуру).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») звернув увагу, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».
Надаючи оцінку запереченнями відповідача в частині відсутності його вини, суд зауважує, що відповідач не надав жодних належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження такої обставини, зважаючи на усвідомлення відповідачем ризику здійснення незаконної вирубки дерев, тому суд вважає, що відповідач передбачав можливість настання шкідливих наслідків, здійснюючи заходи по організації охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства, однак факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про недостатність та неефективність таких заходів щодо забезпечення збереження лісу відповідачем та про наявність відповідної вини.
Щодо розрахунку шкоди, завданої державі внаслідок незаконної вирубки дерев та порушення законодавства про охорону навколишнього природнього середовища, суд дійшов наступних висновків.
Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).
На підтвердження розміру шкоди прокурором надано розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконною рубкою (без відповідних дозвільних документів) дерев породи сосна звичайна та береза різних категорій (сироростучі, у більшості сухостійні), здійсненою невстановленими особами у березні – на початку квітня 2023 року в кварталі № 2 виділі №1 лісового фонду ПСП «Рекорд», неподалік с. Білошицька Слобода, на землях Корюеківської ТГ Корюківського району Чернігівської області, згідно акту № 10/06 та польової перелікової відомості від 04.04.2023.
З наданого розрахунку вбачається, що останній виконано на підставі вихідних даних щодо кількості, стану, місця виявлення незаконно зрізаних дерев в залежності від діаметру дерева біля шийки кореня, які наведені в матеріалах кримінального провадження, по таксах обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, додаток № 1 (далі – Такси).
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», починаючи з 1 січня 2009 року проводиться індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.
Індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться відповідно до «Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, в якій зазначено, що індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу проводиться починаючи з 01.01.2009 за формулою Ні = Нп х І / 100, де Ні – проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; Нп – проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; І – індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.
У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, індексація такс не проводиться. 
З урахуванням індексації Такс, розмір шкоди становить 1193532,73 грн, що і заявлено до стягнення прокурором.
Заперечення щодо розміру шкоди відповідачем не надані.
З урахуванням викладеного, перевіривши додані до позовної заяви розрахунки розміру заподіяної шкоди, суд приходить до висновку, що вони виконані працівниками Держекоінспекції у відповідності до Постанови №665, виходячи з базового значення Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, а відтак, суд вважає обґрунтованим, підтвердженим прокурором належними та допустимими доказами розмір завданих відповідачем збитків в сумі 1193532,73 грн. 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою за висновком суду полягає в тому, що відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення ефективного комплексу всіх заходів з охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев (завдання збитків). 
Отже, саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев невстановленими особами та заподіяна шкода.
Згідно з статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Юридична відповідальність є важливим елементом правового регулювання суспільних відносин, суть якого полягає в цілеспрямованому впливі на поведінку індивідів за допомогою юридичних засобів з метою впорядкування суспільних відносин, надання їм системності і стабільності, уникнення різких загострень соціальних конфліктів, втілення принципів соціальної справедливості тощо. Саме існування права як регулятора суспільних відносин обумовлене необхідністю підтримувати соціальний порядок у неоднорідному суспільстві, попереджаючи будь-які відхилення від встановлених правил поведінки.
Юридична відповідальність є важливим засобом забезпечення законності та правопорядку, належної реалізації чинного законодавства. З іншого боку, вона стимулює правомірну поведінку суб`єктів суспільних відносин, сприяє формуванню в населення поваги до права та закону, а отже, виступає істотним фактором побудови правової держави в Україні.
Як суд вже зазначав, порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.
А тому покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування, та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.
Враховуючи подані прокурором докази та підсумовуючи аналіз вище наведених норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що:
- обов`язок по охороні лісів від незаконних порубок та обов`язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів на підвідомчій території покладено саме на відповідача – постійного лісокористувача ПСП «Рекорд»;
- відповідач не дотримався вимог чинного законодавства та не забезпечив ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на охорону, захист і збереження на підвідомчій йому території лісового фонду, чим допустив самовільну порубку дерев; своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів для їх усунення, внаслідок чого навколишньому природному середовищу та лісовому фонду України заподіяно 1193532,73 грн матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача;
- розмір заподіяної та невідшкодованої шкоди обґрунтовано та правомірно розраховано у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 “Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу” та складає 1193532,73 грн; 
- доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем всіх заходів для забезпечення збереження, охорони лісу та недопущення самовільної рубки дерев відповідачем не подано;
- матеріали справи містять докази, які підтверджують наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини; 
- станом на момент вирішення даного спору матеріали справи не містять доказів відшкодування відповідачем шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у розмірі 1193532,73 грн.
Таким чином, ПСП «Рекорд» як користувач, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів від незаконних порубок на підвідомчій підприємству території, несе відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, незалежно від того, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.
За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків, завданих внаслідок незаконної вирубки дерев.
Разом з тим суд зазначає, що за змістом частин 1, 2, 4 статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Зокрема, місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.
Таким чином, стягнення шкоди має здійснюватись у відповідності до вищевказаних норм Бюджетного кодексу України та бути зарахована у такому порядку: 30% до спеціального фонду Державного бюджету України; 50% шкоди до спеціального фонду сільської ради та 20% до спеціального фонду обласного бюджету.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі Руїс Торіха проти Іспанії).
У даній справі на переконання суду відповідачеві було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи і заперечення відповідача не спростовують вище викладені висновки суду.
Враховуючи зазначене, приписи статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та пункту 7 частини 3 статті 29, пункту 4 частини 1 статті 691 Бюджетного кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню та спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому на останнього покладається судовий збір в сумі 17903,00 грн.
Щодо заявлених до стягнення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
З огляду на те, що позов задоволено у повному обсязі, клопотання ПСП «Рекорд» про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 20000 грн задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства “Рекорд” (код ЄДРПОУ 30763335, вул. Шевченка, 10, с. Білошицька Слобода, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15320) на користь держави в особі Корюківської міської ради Корюківського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04061760), вул. Бульварна,6, м. Корюківка, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15300) 1 193 532,73 грн на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев, шляхом їх перерахування одержувачам: 30% від суми, що становить 358 059,82 грн до спеціального фонду Державного бюджету України; 20% від суми, що становить 238 706,55 грн до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 50% від суми, що становить 596 766,36 грн на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Корюківської міської ради Корюківського району Чернігівської області (отримувач: ГУК у Черніг.обл/тг м Корюків/24062100, р/р UA338999980333159331000025639, код отримувача 37972475, призначення платежу: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності).
3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства “Рекорд” (код ЄДРПОУ 30763335, вул. Шевченка, 10, с. Білошицька Слобода, Корюківський р-н, Чернігівська обл., 15320) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного,9, м. Чернігів, 14000, отримувач Чернігівська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ – 02910114; банк отримувача – Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача – UA248201720343140001000006008) судовий збір в сумі 17 903,00 грн.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 08.05.2026.

Суддя Т.О.Новик