ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/773/26	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 33/817/374/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ст.124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 р. м.Тернопіль 
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:
- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Баюк І.І.
- потерпілої ОСОБА_1 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. 
Як визнав суд, 13 квітня 2026 року о 01 год. 40 хв. на вулиці Незалежності у селі Малашівці Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом «Lifan CTR200», не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив наїзд на тварину собаку, яка належала ОСОБА_1 . Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1. Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративний відповідальності, ОСОБА_2 вважає вказану постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він керував мотоциклом «Lifan CTR200» по вулиці Незалежності у с. Малашівці Тернопільського району в темну пору доби, з дотриманням дозволеного швидкісного режиму в межах населеного пункту 50 км/год. Раптово та несподівано для нього на смугу його руху вибігла собака, яка належить ОСОБА_1 . Тварина перебувала без повідка, без нашийника з ідентифікуючими позначками та без нагляду власника, тобто у стані повної безконтрольності в темну пору доби поблизу проїжджої частини.
Вказує, що внаслідок обмеженої видимості у нічний час та раптовості появи перешкоди він не мав технічної можливості своєчасно зреагувати та уникнути зіткнення. Відбувся наїзд на тварину, після якого він впав з мотоцикла. Внаслідок падіння отримав тілесні ушкоджень, а мотоцикл «Lifan CTR200» зазнав суттєвих механічних пошкоджень.
Звертає увагу, що, у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні відомості (висновок експерта щодо швидкості руху, технічний аналіз гальмівного шляху, відомості про час реакції водія тощо), які б підтверджували, що апелянт перевищив безпечну швидкість або іншим чином порушив вимоги п. 12.1 ПДР
Зазначає, що він дотримувався встановленого швидкісного режиму, рухаючись не більше 50 км/год у межах населеного пункту, однак дорожня обстановка не могла передбачити появу тварини без будь-яких засобів ідентифікації та без нагляду на проїжджій частині в темну пору доби. Жодних відомостей про неналежну швидкість керованим ним транспортним засобом в матеріалах справи немає.
Вважає, що причиною події є протиправна поведінка власника тварини, зокрема те, що ОСОБА_1 грубо порушила вимоги ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».
На переконання апелянта, існує причинно-наслідковий зв`язок між несподіваною появою на проїжджій частині дороги собаки та протиправною поведінкою третьої особи - власника собаки, яка не забезпечила дотримання своїх обов`язків з вигулу тварини, внаслідок чого відбулася ДТП.
Апелянт переконаний, що у справі не зібрано та не отримано належних доказів для доведення факту вчинення ним зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відсутні.
Також вказує на розбіжності у часі фіксації події дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, у постанові зазначено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 13 квітня 2026 року о 01 год. 40 хв., тоді як насправді вона сталася 12 квітня 2026 року о 23 год. 55 хв.
Крім того, зазначає, що Зборівським районним судом Тернопільської області розглянуто справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності без його участі, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП.
Звертає увагу суду на те, що він подав заяву до відділення поліції № 2 (м. Зборів) ГУНП в Тернопільській області про притягнення власника собаки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Вважає, що суд першої інстанції, визнавши апелянта винним виключно на підставі факту ДТП та протоколу без дослідження обставин що виключають вину, за відсутності доказів порушення ним правил дорожнього руху та за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, порушив принцип презумпції невинуватості. 
Просить постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Також захисник ОСОБА_2 , адвокат Баюк І.І. подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, який, як наголошує захисник, пропущений з поважних причин, так як під час ухвалення судом оскаржуваної постанови ОСОБА_2 не був присутній в судовому засіданні. 

Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Баюк І.І., яка підтримала подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просить постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП; потерпілу ОСОБА_1 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_2 участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав.
Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 26 травня 2026 року.
Відповідно до змісту апеляційної скарги, про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_2 дізнався 28 травня 2026 року, під час ознайомлення з матеріалами справи.
02 червня 2026 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Баюк І.І.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав 12 червня 2026 року, через засоби поштового зв`язку, що підтверджується штампом на конверті (а.с.44)
За таких обставин, вважаю, що з урахуванням того, що в суді першої інстанції судовий розгляд відбувся без участі ОСОБА_2 , як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і останній 02 червня 2026 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Баюк І.І., а також враховуючи незначний незначний термін пропуску строку (оскаржувана постанова винесена 26 травня 2026 року, апеляційна скарга подана ОСОБА_2 12 червня 2026 року), з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду. 

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, не дотримався. 
Виходячи зі змісту оспорюваної апелянтом постанови, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доведена матеріалами справи, а саме: 
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 664131 від 12 травня 2026 року в якому визначено час, місце, дорожньо-транспортної пригоди;
план-схемою місця ДТП з фотоілюстраціями;
рапортами інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області,
довідкою слідчого Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 08 травня 2026 року про результати розгляду матеріалів та відсутність ознак кримінального правопорушення; 
особистими поясненнями ОСОБА_2 .
Проте, аналіз наявних у справі доказів свідчить про передчасність висновку місцевого суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи. 
Перш за все, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Так, відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол про адміністративне правопорушення, затверджений додатком № 2 до вказаної Інструкції, має містити суть правопорушення з обов`язковим посиланням на пункт Правил дорожнього руху, який повинен логічно випливати з суті вказаного у протоколі правопорушення.
В даному випадку ОСОБА_2 , відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, обвинувачується у порушенні п.12.1 ПДР України.
Відповідно до п. 12.1 ПДР України визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує факту керування мотоциклом «Lifan CTR200» та події дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу під його керуванням і собаки, однак стверджує, що він не порушував Правил дорожнього руху України, рухався з дозволеною швидкістю, а наїзд його транспортного засобу на собаку стався внаслідок раптової появи цієї собаки на проїзній частині дороги в темну пору доби без нагляду її власника, тому він не мав можливості уникнути наїзду.
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 зазначає, що подав заяву до відділення поліції № 2 (м. Зборів) ГУНП в Тернопільській області про притягнення власниці собаки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП. 

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 повідомила, що 26.05.2026 р. близько 24 год. 00 хв. належна їй собака невизначеної породи (подібна до породи “коргі”) темного окрасу, дійсно вибігла з її домоволодіння на проїзну частину дороги, після чого на тварину наїхав мотоцикл під керуванням ОСОБА_2 .. При цьому, потерпіла вважає, що водій мотоцикла рухався з перевищенням допустимої швидкості руху, що й стало причиною його наїзду на собаку.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 за конкретних дорожніх умов міг об`єктивно передбачити перебування у темну пору доби на проїзній частині собаки, яка, за доводами апеляційної скарги та матеріалами справи, вибігла на дорогу раптово, перебуваючи поза належним контролем власниці. Тобто, доказів того, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, за обставин даної справи, не врахував дорожню обстановку, матеріали провадження не містять, оскільки сам по собі факт настання дорожньо-транспортної пригоди не свідчить автоматично про порушення водієм вимог пункту 12.1 ПДР.
Також суд зазначає, що доказів того, що швидкість руху мотоцикла, яким керував ОСОБА_2 , не відповідала дорожній обстановці, перевищувала допустиму швидкість руху, або що саме порушення ОСОБА_2 вимог пункту 12.1 ПДР, в частині недотримання швидкісного режиму на даній ділянці дороги, перебувало у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, матеріали справи не містять. 
Натомість, наявні у справі докази не спростовують доводів апелянта про те, що безпосередньою причиною пригоди стала раптова поява собаки на проїзній частині дороги, що за таких конкретних обставин позбавило його реальної можливості уникнути наїзду на тварину. За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів порушення апелянтом вимог пункту 12.1 ПДР, висновок суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення є передчасним та не ґрунтується на достатній сукупності доказів, які зібрані поліцейськими та долучені до справи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ суд не має права відшукувати докази на наявність або відсутність винуватості вини особи, яка притягається до відповідальності, тобто не має права перебирати на себе функції сторони обвинувачення.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Оскільки суд не має права перебирати на себе функцію обвинувачення та у будь- який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України, відсутня можливість дійти висновку про порушення ОСОБА_2 іншого відповідного пункту Правил дорожнього руху України та про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, та переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адмінправопорушення та з диспозицією ст. 124 КУпАП і прийти до висновку чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.
Отже, встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Суд не має права у будь який спосіб істотно змінювати зміст обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, закріпленим у ст. 129 Конституції України та порушує право на захист.
Враховуючи наведене, встановити наявність інших порушень правил дорожнього руху будь-яким учасником ДТП можливо виключно при наявності складеного уповноваженою посадовою особою поліції відповідного протоколу, та його подальшого судового розгляду.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме відсутність порушення зі сторони ОСОБА_2 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Оскільки наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.

Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_2 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення від 12 травня 2026 року, яке розглядалось судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року. 
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 — задовольнити.
Постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, — скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя