ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 629/58/25
провадження № 61-13227св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Габор Вікторія Володимирівна, на постанову Харківського апеляційного суду 
від 17 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви 
У січні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області далі - ГУ ПФУ в Харківській області, звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування у трудових відносинах.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 520/5829/24 ГУ ПФУ в Харківській областізобов`язано повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком та вирішити питання про зарахування спірних періодів стажу роботи з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року, з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року та з 01 листопада 1990 року до 20 березня 1991 року.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 28 серпня 2024 року № 205150004658 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні періодів роботи з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року, з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року та з 01 листопада 1990 року до 20 березня 1991 року. 
Нарахований ГУ ПФУ в Харківській області страховий стаж заявника становив 
13 років 6 місяців 27 днів. Як підставу незарахування до страхового стажу періоду роботи (згідно з трудовою книжкою) з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року зазначено, що має місце виправлення у даті звільнення заявника, яке не завірене належним чином, а з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року - відсутня назва підприємства.
Згідно із записом за № 13 у трудовій книжці від 25 липня 1975 року, заявник був прийнятий на роботу до Микитівського хладокомбінату м. Горлівка Донецької області, на посаду вантажника технологічного цеху (наказ № 140).
Відповідно до запису № 14 у трудовій книжці від 25 липня 1975 року ОСОБА_1 було звільнено 27 червня 1985 року на підставі наказу № 135, який було підписано старшим інспектором відділу кадрів та проставлено печатку підприємства, яка охоплює два записи, а саме, запис за № 13 та № 14, при цьому, у даті звільнення, було виправлення. Разом з тим, у верхньому кутку трудової книжки, на сторінці 8, є напис «Виправленому вірити», запис скріплено підписом старшого інспектора відділу кадрів та проставлено печатку підприємства.
Згідно із записом № 17 у трудовій книжці від 25 липня 1975 року, заявник був прийнятий на роботу до Горлівського молочного комбінату Донецької області на посаду вантажника експедиції на підставі наказу № 139/к, але не було проставлено печатку підприємства.
Водночас відповідно до запису № 18 у трудовій книжці від 25 липня 1975 року, ОСОБА_1 звільнено 04 грудня 1985 року з посади вантажника експедиції за власним бажанням, наказ № 149/к. Наказ підписано старшим інспектором відділу кадрів та проставлено печатку підприємства. 
Посилаючись на те, що він не має можливості внести зміни до трудової книжки з метою виправлення допущеної помилки, оскільки Мекитівський хладокомбінат 
та Горлівський молочний комбінат знаходяться на тимчасово окупованій території України та припинили свою діяльність, заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_1 працював вантажником технологічного цеху Мекитівського хладокомбінату м. Горлівка Донецької області з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 та на посаді вантажника експедиції Горлівського молочного комбінату Донецької області з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року в задоволенні зави ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заява ОСОБА_1 підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року скасовано. 
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ГУ ПФУ в Харківській області про встановлення факту перебування у трудових відносинах закрито. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, розглянув заяву ОСОБА_1 з додержанням вимог статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги заявника не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суду першої інстанції належало закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Габор В. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою постанову Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 рокув якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Як на підставу касаційного оскарженнязаявниця посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 23 січня 2020 року у справі 
№ 644/6785/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, від (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції проігнорував норми матеріального права, які передбачають можливість встановлення юридичного факту у разі, якщо такий факт породжує юридичні наслідки для особи. 
Зважаючи на те, що органи ПФУ неодноразово вчиняли дії щодо незарахування заявнику трудового стажу за період роботи з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року та з 06 листопада 1995 року до 04 грудня 1985 року, звернення 
ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту перебування у трудових відносинах є ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 та необхідним для реалізації права на пенсійне забезпечення. Інший порядок, який би сприяв поновленню прав та інтересів заявника, відсутній. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між 
суддями Верховного Суду від 24 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Габор В. В., на постанову Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу 
Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Габор В. В., на постанову Харківського апеляційного суду 
від 17 вересня 2025 рокуз підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано з Лозівського міськрайонного суду Харківської області матеріали цивільної справи № 629/58/25; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У грудні2025 року матеріали справи № 629/58/25 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року у справі № 626/1648/19 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Лозівське об`єднане управління ПФУ, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задоволено.
Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Горлівка Донецької області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , правовстановлюючих документів, а саме: архівних довідок, виданих архівним відділом адміністрації міста Горлівка від 04 березня 2019 року № 16/01-07-06/210 та від 06 березня 2019 року № 16/02-07-06/246 на бланках з печаткою установи, що розташована на тимчасово окупованій території Донецької області (а. с. 16).
Матеріали справи містять копію трудової книжки ОСОБА_1 . 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 520/5829/24 позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Сумській області, ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 30 листопада 2023 року № 205150004658, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та вирішити питання про зарахування спірних періодів стажу роботи з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року, з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року та період навчання 
з 01 листопада 1990 року до 20 березня 1991 року. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а. с. 11-14). 
Згідно з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 28 серпня 2024 року № 205150004658 страховий страж заявника становить 13 років 6 місяців 27 днів. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 25 липня 1975 року: з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року, оскільки відсутня назва організації; період з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року, оскільки наявне виправлення в даті звільнення, яке не завірене належним чином. Зобов`язання суду щодо зарахування вищезазначених періодів відсутнє. До загального страхового стажу зараховано період навчання за програмою підготовки водіїв категорії «ВС» з 01 листопада 1990 року до 20 березня 1991 року. 
У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а. с. 15).
Микитівський хладокомбінат м. Горлівка Донецької області (Відкрите акціонерне товариство «Кристал») та Горлівський молочний комбінат Донецької області (Акціонерне товариство закритого типу «Горлівськський міський молочний завод») припинили свою діяльність (а. с. 17, 18).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме що він працював вантажником технологічного цеху Мекитівського хладокомбінату м. Горлівка Донецької області з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року та на посаді вантажника експедиції Горлівського молочного комбінату Донецької області з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року. Встановлення зазначеного факту необхідне йому для призначення пенсії. 

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнювальні довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Встановлений законом порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає також встановлення органом Пенсійного фонду України факту наявності відповідного трудового стажу, а рішення вказаного органу щодо призначення чи не призначення такої пенсії підлягає оскарженню у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 161/4728/19).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До адміністративної юрисдикції належать справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21).

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів ПФУ та інших органів державної влади щодо призначення пенсії та зарахування стажу за період з 06 листопада 1985 року до 04 грудня 1985 року, з 18 червня 1984 року до 27 червня 1985 року, проте такі звернення не були задоволені, що підтверджується рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 30 листопада 2023 року № 205150004658 та рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 28 серпня 2024 року № 205150004658. 

Водночас орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень роз`яснив заявнику, що рішення про відмову у призначенні пенсії може бути оскаржено відповідно до законодавства.

Спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій та інших соціальних виплат, є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства (постанова Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 638/5047/21).

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачає можливість лише встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім`я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В усіх інших випадках підтвердження наявного трудового стажу здійснюється підрозділами ПФУ під час прийняття рішення про призначення пенсії, яке (рішення) може бути предметом оскарження у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду (постанова Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 336/1272/19).

У судовому порядку не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами ПФУ в позасудовому порядку, відмова цього органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 363/1099/21).

Встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами ПФУ під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду (постанова Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 947/14019/20). 

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що в окремому провадженні не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами ПФУ, а не в судовому порядку.

Отже, заява ОСОБА_1 про встановлення факту трудового стажу для призначення пенсії не може розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 589/2794/16-ц.

Таким чином, закриваючи провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення на підставі пункту 1 частини першої статі 255 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 19 ЦПК України. 

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі. 

Інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права.

Постанова суду апеляційної інстанції є достатньо вмотивованою та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а тому Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Габор Вікторія Володимирівна, залишити без задоволення. 
Постанову Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	І. Ю. Гулейков  Р. А. Лідовець   Д. Д. Луспеник