Єдиний унікальний номер 205/2735/26
Номер провадження2/205/3175/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Курбанової Н. М.,
за участю секретаря судового засідання Коваленко Т. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
27 лютого 2026 року, через систему «Електронний суд», до суду надійшла вказана позовна заява ТОВ «Юніт Капітал», в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №865526266 від 29.12.2022 у розмірі 22 571 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 29.12.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №865526266 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Шляхом заповнення заявки на офіційному веб сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач отримала кредит в розмірі 5 000 гривень. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 29.12.2022 року №865526266. 27.05.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 29.12.2022 року №865526266. В подальшому, 04.06.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 29.12.2022 року №865526266 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом на час звернення з позовом становить 22 571 грн, з яких 5 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 17 571 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 01 квітня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
10 квітня 2026 року відповідач подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивач не надав суду належних доказів укладення кредитного договору саме з нею. Позивачем не надано детального та зрозумілого розрахунку заборгованості. Заявлена сума 22571 грн є необґрунтованою, оскільки значно перевищує суму кредиту 5000 грн. Нараховані штрафні санкції та проценти є явно завищеними та неправомірними. Відсутні докази правонаступництва, позивач повинен довести правомірність набуття права вимоги. Позивач не довів дотримання вимог закону щодо повного інформування про умови кредиту; обмежень щодо нарахування штрафів. Позивачем не надано доказів дати останнього платежу та моменту виникнення прострочення. У зв`язку з цим просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову (повністю або частково) у разі їх спливу. На підставі викладеного, просила суд відмовити ТОВ «Юніт Капітал» у задоволенні позову повністю. У разі встановлення факту заборгованості — зменшити розмір процентів та штрафних санкцій до мінімально можливого рівня. Витребувати у позивача повний текст кредитного договору, докази його укладення саме з нею, детальний розрахунок заборгованості та договір відступлення права вимоги.
15 квітня 2026 року представник позивача – Кукса К. О., подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позовна давність сплила під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. При заповненні Заявки на кредит Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З урахуванням наведеного, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор - MNV875FC направлено Відповідачу 29.12.2022 о 10:45:24 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів – НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 29.12.2022 о 10:46:06. Звертали увагу, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, Позивач надав беззаперечні докази того, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність Відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам Відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Проходячи увесь встановлений Алгоритм, Позичальник особисто обирає умови кредиту, включно із сумою та строком його надання, і надає всі необхідні дані для оформлення договору, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків та іншу інформацію, передбачену законодавством та правилами. Подаючи зазначені відомості та підтверджуючи їх достовірність, Позичальник не лише засвідчує своє свідоме та повне розуміння умов кредитного договору, але й визнає факт ознайомлення з усіма його положеннями, включаючи права та обов`язки сторін, порядок нарахування та сплати процентів, строки виконання зобов`язань, а також можливі наслідки їх невиконання. Одночасно Позичальник підтверджує свою згоду дотримуватись умов договору та бере на себе зобов`язання належним чином і в установлені строки виконувати всі обов`язки, що прямо чи опосередковано випливають із умов договору та чинного законодавства України. Товариство належним чином вжило всіх необхідних заходів для ідентифікації та перевірки особи Позичальника, що повністю відповідає вимогам законодавства України та усталеній практиці укладення договорів у сфері фінансових послуг. Перед погодженням заявки на отримання кредиту Первинний кредитор здійснив комплексну перевірку не лише персональних даних Відповідача, але й його кредитоспроможності, що прямо передбачено положеннями ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування». Здійснені дії забезпечили достовірне підтвердження особи Відповідача та унеможливили укладення договору будь-якою іншою особою. На підставі отриманих результатів перевірки та дотримання встановлених процедур Позивач довів, що Відповідач уклав кредитний договір шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що є належним і допустимим способом підтвердження волевиявлення відповідно до законодавства України. Тим самим Відповідач підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитного договору, прийняття їх до виконання та добровільне взяття на себе відповідних фінансових зобов`язань. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до пункту 8.2 якого дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п. 8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. 28.02.2023 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги 218 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 9 459,00 грн (копія долучена до позовної заяви). Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 28.02.2023, тобто після укладання Кредитного договору № 865526266 від 29.12.2022. Відповідач, не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги 218 від 28.02.2023 до Договору факторингу № 28/1118 01 від 28.11.2018. Відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передача (відступлення) прав вимоги здійснюється у момент підписання реєстру прав вимог. При цьому така передача не прив`язується до конкретного кредитного договору, а охоплює всі права вимоги, зазначені в реєстрах. Реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018 , до якого включено Кредитний договір №865526266 від 29.12.2022 укладено 28.02.2023, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає Відповідач. Отже, Відповідач неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок Відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Предметом Договору факторингу 27/0524-01 від 27.05.2024 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 27.05.2024 Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22571,00 грн. Тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу – до 31.12.2024 р. При цьому жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення Договору. Також звертали увагу, що відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу 27/0524-01 від 27.05.2024 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. Отже, право вимоги за Кредитним договором № 865526266 від 29.12.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю. Згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 22571,00 грн. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 (копію долучено до позовної заяви). Позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони Кредитодавця. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Не є підставою для звільнення Боржника від виконання Кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги, це лише означає виконання Боржника свого зобов`язання перед Кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано. Варто зазначити, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» не є банківськими фінансовими установами. Товариство в межах виконання умов укладеного Договору здійснюють Розрахунки заборгованості, де чітко відображено нарахування відсотків, погашення заборгованості, залишок суми боргу. Звертали увагу суду, що підготовлені розрахунки не суперечать один одному та узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема із витягами Реєстру прав вимоги №218 від 28.02.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, Реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024, та Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. Наголошували, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, Позивач не здійснив жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника. Отже, розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені Позивачем в повній мірі. Позивач не заявляє вимог про стягнення зазначених штрафних санкцій. З розрахунку заборгованості видно, що 01.02.2023 р. — це перший день після закінчення дисконтного періоду (30 днів від 29.12.2022, тобто строк сплив 28.01.2023, з урахуванням пільгового періоду — 31.01.2023). Відповідно до п. 8.4 Договору, після закінчення дисконтного періоду застосовується ставка 1087,70% річних, що становить 2,98% на день від суми залишку кредиту. Оскільки відповідач не повернув кредит і не здійснив пролонгацію, починаючи з 01.02.2023 р. нараховується саме ця підвищена ставка: 5 000,00 ? 2,98% = 149,00 грн/день. Сума 596,00 грн за 01.02.2023 р. є перерахунком за попередній період (з 29.01.2023 по 31.01.2023 включно діяв пільговий період, протягом якого нарахування призупинялось, а на четвертий день Кредитодавець згідно з п. 12.6 Договору здійснює донарахування за пільговий період): 4 дні ? 149,00 грн = 596,00 грн. Відповідачем ОСОБА_1 на погашення заборгованості за Договором здійснено три платежі загальною сумою 175,00 грн., а саме: 31.01.2023 р. — 5,00 грн, 08.02.2023 р. — 15,00 грн та 24.02.2023 р. — 155,00 грн. Зазначені кошти зараховано виключно в рахунок нарахованих процентів; основна сума кредиту відповідачем не погашена. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору. На підставі викладеного, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
28 квітня відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позивач вимагає стягнення відсотків за весь період до 2026 року. Однак, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/951/15-ц (постанова від 28.03.2018), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Оскільки термін повернення коштів за Договором №865526266 від 29.12.2022 закінчився у січні 2023 року, будь-які нарахування відсотків за ставкою, передбаченою договором після цієї дати, є незаконними. Позивач мав право лише на нарахування за ст. 625 ЦК України (3% річних), проте свідомо нарахував «договірні відсотки», що призвело до штучного збільшення суми боргу з 5 000 грн до 22 571 грн. Згідно з п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного стану споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань. Будь які штрафи, пені та інші платежі, нарахування яких передбачено договором, нараховані після 24.02.2022, є незаконними та не підлягають стягненню. Вимоги Позивача в цій частині є прямим порушенням спеціальних норм закону. Сума вимог (22 571 грн) у понад 4 рази перевищує тіло кредиту (5 000 грн). Відповідно до ст. 551 ЦК України та принципів розумності, суд має право зменшити розмір неустойки, якщо вона є надмірною порівняно зі збитками кредитора. Враховуючи складний фінансовий стан у країні та малозначність справи, стягнення такої суми порушує баланс інтересів сторін та принцип верховенства права. Позивач вимагає стягнення 6 000 грн за послуги адвоката. Враховуючи, що даний позов є типовим (шаблонним), справа розглядається у спрощеному провадженні, а сума адвокатських витрат перевищує суму самого кредиту — такі вимоги є необґрунтованими. Просила суд перевірити строк звернення Позивача до суду. У разі встановлення факту пропуску 3-річного строку з моменту настання терміну повернення кредиту - просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у позові повністю. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» в частині стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку дії договору та під час воєнного стану. Зменшити розмір витрат на правничу допомогу до мінімально можливого рівня. У разі визнання судом факту заборгованості, обмежити суму стягнення виключно тілом кредиту (5 000 грн).
30 квітня 2026 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що посилання Відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 є некоректним, оскільки: правовідносини у вказаній справі за змістовним критерієм не є подібними до спірних; сам висновок Великої Палати підтверджує правомірність застосування ст. 625 ЦК після закінчення строку кредитування; розмір відповідальності узгоджено сторонами в договорі відповідно до диспозитивної норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. У період перебування права вимоги у ТОВ «Таліон Плюс» (з 01.03.2023 по 27.05.2023 включно) нарахування здійснювались щоденно. Наступними факторами (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал») жодних нарахувань не здійснювалось. Також зазначили, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. В іншій частині пояснень, щодо строків позовної давності та нарахування відсотків за кредитним договором, викладено обставини, аналогічні викладеним у відповіді на відзив.
06 травня 2026 року відповідач подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що позивач намагається штучно «реанімувати» строк позовної давності, видаючи технічні списання коштів за її «добровільне визнання боргу». Протягом січня-лютого 2023 року з її рахунку відбувалися хаотичні списання сум від 5 до 80 гривень. Це не були платежі, здійснені нею особисто через термінали чи мобільні додатки. Це були безакцептні автоматичні списання (recurring payments), ініційовані Позивачем через платіжні шлюзи до моменту повного обнулення її балансу. Оскільки строк договору закінчився у січні 2023 року, а жодних вольових дій щодо визнання боргу нею не вчинялось, загальний 3-річний строк позовної давності сплив. Спроба Позивача видати роботу бота за її волевиявлення є введенням суду в оману. Позивач вимагає 17 571 грн відсотків на тіло 5 000 грн. Це є прямим порушенням законів України: Закон № 2120-IX від 15.03.2022, Постанова ВП ВС у справі № 444/951/15-ц. Нарахування відсотків після січня 2023 року за ставкою 2,98% на день є незаконним. Вимога сплатити суму, що у 3,5 рази перевищує тіло кредиту, є «драконівською» та нікчемною згідно зі ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Вимога 7 000 грн за «автоматизовану роботу» є спробою незаконного збагачення адвоката за рахунок відповідача. Також відповідач підтвердила факт отримання кредиту у розмірі 5 000,00 грн. і висловила готовність повернути виключно цю суму (тіло кредиту). Будь-які інші нарахування (відсотки, штрафи, витрати на адвоката) вважає незаконними, несправедливими та такими, що нараховані з порушенням ліцензійних умов. Вважає, що витрати, понесені Позивачем через його власну недобросовісну тактику, мають бути покладені виключно на нього. На підставі викладеного, просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Визнати дії Позивача недобросовісними та такими, що мають ознаки зловживання процесуальними правами. У разі відмови у застосуванні давності — задовольнити позов частково, лише в межах тіла кредиту (5 000 грн), повністю відмовивши у стягненні відсотків, штрафів та витрат на правничу допомогу.
07 травня 2026 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що Відповідач знову надає ті ж аргументи, хоча Позивач вже надав свої контраргументи на них. Відповідач стверджує, що платежі у розмірі 5, 10, 15, 20, 40 та 80 грн, здійснені у січні-лютому 2023 року, є «безакцептними автоматичними списаннями», ініційованими Позивачем, а отже не є вольовими діями боржника і не перервали позовну давність. Ці твердження спростовуються наданими самим же Відповідачем доказами скріншотами «Платіжних інструкцій» із системи АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Кожен з поданих документів містить такі реквізити: платник « ОСОБА_1 », підпис платника/ініціатора «2023/01/31... ОСОБА_1 », «підписано з використанням електронного підпису». Призначення платежу в кожному документі «переказ з картки НОМЕР_2 на картку», тобто картки Відповідача. Відповідно, йдеться не про ініційовані кредитором рекурентні платежі, а про власноручно підписані Відповідачем платіжні інструкції. Факт наявності підпису ОСОБА_1 як платника/ініціатора в кожній інструкції є прямим спростуванням версії про «автоматичне списання ботом». Таким чином, Відповідач особисто і свідомо здійснила три платежі: 31.01.2023, 5 грн, 08.02.2023, 15 грн, 24.02.2023, 155 грн (загалом 175 грн). Ці дії є конклюдентними діями щодо визнання боргу в розумінні постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17. В іншій частині пояснень, щодо строків позовної давності, викладено обставини, аналогічні викладеним у відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
11 травня 2026 року відповідач подала до суду додаткові пояснення у справі (заперечення на відповідь позивача (уточнені), в яких зазначила, що хоча закон передбачає зупинення строків на період дії воєнного стану, це не скасовує обов`язок кредитора діяти добросовісно. Позивач тривалий час не звертався до суду за захистом свого права, що призвело до значного збільшення заявленої до стягнення суми та істотно обтяжило становище Відповідача. Продовження процесуальних строків не скасовує дію Закону України № 2120-IX, який передбачає додатковий захист споживачів фінансових послуг у період воєнного стану. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 357/3394/16-ц, автоматичне (договірне) списання коштів кредитором не є дією боржника, яка свідчить про визнання ним боргу. Надані квитанції мають тип «Переказ P2P» та мають ознаки автоматичних або рекурентних списань. Такі операції не супроводжувалися окремим письмовим підтвердженням або підписанням мною документів про визнання всієї суми заборгованості. Електронний формат P2P-операцій сам по собі не підтверджує наявність її окремого волевиявлення щодо визнання всієї заявленої Позивачем суми боргу. Твердження Позивача про нібито підписання нею відповідних інструкцій не підтверджується належними та допустимими доказами. Якщо попередні кредитори здійснювали нарахування поза межами строку дії договору (Постанова Верховного Суду у справі № 444/951/15-ц) або з порушенням законодавства про захист прав споживачів, такі вимоги не стають законними лише через зміну кредитора. Позивач, пред`являючи вимогу про стягнення повної суми заборгованості, бере на себе обов`язок довести законність та обґрунтованість кожної складової заявленої суми. Просила суд врахувати, що вона постійно проживає у м. Дніпро, яке перебуває в умовах постійної небезпеки, пов`язаної з воєнними діями та регулярними обстрілами. З 2022 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та має на утриманні малолітніх дітей, що суттєво впливає на її матеріальний стан та можливість виконання зобов`язань у повному обсязі. У сукупності з умовами воєнного стану та постійною небезпекою у регіоні проживання це має враховуватися судом при оцінці співмірності заявлених до стягнення сум та дотримання балансу інтересів сторін. У таких умовах виконання цивільно-правових зобов`язань має оцінюватися також через призму принципів розумності, добросовісності та співмірності. Вимога про стягнення 17 571 грн процентів при тілі кредиту 5 000 грн вбачається неспівмірною та такою, що суперечить засадам цивільного законодавства щодо справедливості. Вважає, що заявлений до стягнення розмір процентів фактично призводить до надмірного фінансового навантаження на споживача та не відповідає принципу справедливого балансу інтересів сторін. Вважає заявлені витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 грн неспівмірними зі складністю даної справи. Також підтверджує свою готовність до виконання зобов`язання в частині тіла кредиту (5 000,00 грн), що свідчить про її добросовісну процесуальну поведінку.
14 травня 2026 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що твердження Відповідача про те, що платежі є «автоматичним рекурентним списанням», є технічно та юридично безпідставним. Рекурентні платежі за своєю природою є E-commerce транзакціями, що ініціюються мерчантом (кредитором) без додаткової участі платника. Натомість операції типу P2P є переказами, що вимагають активного ініціювання з боку власника картки через введення реквізитів, підтвердження в мобільному додатку або за допомогою SMS/Push-повідомлення (3D-Secure). Таким чином, сам тип операції «P2P» виключає можливість автоматичного списання з боку кредитора. Якщо Відповідач дійсно вважала ці операції несанкціонованими, вона мала б звернутися до банку з оскарженням або до правоохоронних органів із відповідною заявою. Жодних доказів таких звернень суду не надано. Відсутність будь-якого оскарження протягом тривалого часу свідчить про усвідомлення та фактичне схвалення здійснених платежів, що відповідно підтверджує їх чинність з моменту вчинення. Таким чином, спроба Відповідача кваліфікувати власноруч підписані платіжні інструкції як «автоматичне списання» не підкріпленою жодними належними та допустимими доказами.
19 травня 2026 року відповідач подала до суду додаткові пояснення у справі (заперечення на додаткові пояснення позивача від 14.05.2026), в яких зазначила, що позивач у поясненнях намагається використати надані нею квитанції на суми 5, 10 та 80 грн як доказ «добровільного визнання боргу», стверджуючи, що операції типу P2P не можуть бути автоматичними. Дане твердження позивача не підтверджує факту безумовного визнання усієї суми заявленої заборгованості. Ці квитанції були долучені до матеріалів справи особисто нею з єдиною метою — продемонструвати суду технічний характер, безіменність та відсутність її реального волевиявлення на визнання повної суми позову. У наданих квитанціях повністю відсутні будь-які твердження, відомості чи реквізити спірного Кредитного договору № 865526266 від 29.12.2022 року. Призначення платежу вказано як «переказ з картки на картку». У квитанціях немає посилання ні на номер договору, ні на дату договору, ні на назву первісного кредитора. Зарахування Позивачем таких P2P-операцій у рахунок спірної заборгованості є внутрішньою технічною дією кредитора та саме по собі не підтверджує наявності окремого волевиявлення Відповідача щодо визнання усієї суми позову. Наявність стандартного штампу банку «підписано електронним підписом» на автоматично сформованому чеку Приват24 не доводить, що Відповідач свідомо підтверджувала визнання саме цього конкретного боргу та всіх заявлених Позивачем нарахувань. В іншій частині додаткових пояснень щодо особливий статус виконання зобов`язань в умовах прифронтового м. Дніпра під час війни та розміру витрат на правову допомогу, викладено обставини, аналогічні викладених раніше у додаткових поясненнях.
21 травня 2026 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначили обставини в частині спростування доводів Відповідача про «безіменність» та «технічний характер» платежів та стягнення витрат з Відповідача на професійну правничу допомогу, аналогічні доводам, що були викладені раніше.
26 травня 2026 року відповідач подала до суду додаткові пояснення у справі (додаткові заперечення), в яких виклала доводи, аналогічні викладеним раніше.
29 травня 2026 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначили доводи, аналогічні викладеним раніше.
01 червня 2026 року відповідач подала до суду додаткові пояснення у справі (остаточні заперечення), в яких виклала доводи, аналогічні викладеним раніше.
Позивач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, однак у прохальній частині позовної заяви (п.4) зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Крім того, у наданих суду заперечення та додаткових поясненнях, представник позивача неодноразово зазначала, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явилась за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи чи поважність причин неявки до суду не надходило. В матеріалах справи наявний відзив, заперечення та чисельні додаткові пояснення, в яких викладено позицію відповідача щодо предмету спору. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 29 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір кредитної лінії №865526266, який підписано відповідачем електронним цифровим підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора MNV875FC, за умовами якого останній отримав кредиту в розмірі 5000 грн. (а.с. 33-34)
За умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги. (а.с. 81-83)
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги. (а.с. 73-75)
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» прийняло належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. (а.с. 66-68)
Таким чином, позивач вважає, що набув право грошової вимоги до відповідача, як боржника, за кредитним договором №865526266 від 29.12.2022 у загальному розмірі 22 571 грн., з яких: 5 000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 17 571 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, який був укладений 29 грудня 2022 року, однак суд звертає увагу на те, що за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №865526266 від 29 грудня 2022 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним кредитним договором, як ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, так і в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року та ТОВ «Юніт Капітал» згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.
Крім того, слід звернути увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Таким чином, кредитний договір № 865526266 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 29 грудня 2022 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.
Разом з цим, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору факторингу 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і навіть не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли вже після укладення вказаного договору.
З огляду на викладене, ТОВ «Юніт Капітал» у встановленому законом порядку не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №865526266 від 29 грудня 2022 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», та відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал».
Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача.
У зв`язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.
Крім того, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору та витрати позивача на правову допомогу слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Судові витрати по справі покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», адреса: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, будинок 4А, офіс 10, код ЄДРПОУ: 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя        Курбанова Н. М.