Справа № 683/473/26
2/683/731/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої-судді Бондарчук Л.А.
секретаря Поважнюк Т.В.
з участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Якимчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/473/26, 2/683/731/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

установив:

В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Старокостянтинівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини .
Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що від шлюбу з відповідачкою, який розірвано 26 листопада 2024 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Коли сину виповнилась 14 років він самостійно вирішив проживати з позивачем, і тому у нього виникла необхідність законодавчо закріпити та визначити місце проживання дитини із батьком для захисту прав та інтересів дитини. У зв`язку із чим просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із її батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, натомість подала заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання позову.
Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №307 від 20 вересня 2010 року.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 26 листопада 2024 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано.
Судовм наказом Красилівського районного суду Хмельницької області від 2 квітня 2025 року з відповідачки стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 березня 2025 року до повноліття дитини.

Факт того, що ОСОБА_3 проживає разом із батьком підтверджується довідкою директора Кузьминського ліцею Шиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, актом обстеження умов проживання від 23 січня 2026 року та показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
При вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
ОСОБА_3 вже виповнилось 14 років, частиною 3 статті 160 СК України визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Отже, неповнолітня дитина, яка вже досягла 14 років, може сама визначати своє місце проживання з батьком чи матір`ю .
Суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, за відсутності належних і достатніх для цього підстав, оскільки це відповідає волі самої дитини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15-ц.
Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Отже, норми сімейного законодавства не передбачають окремих підстав визначення проживання дитини з одним з батьків, у зв`язку з самостійним вихованням дитини цим з батьків без участі другого з батьків. Зазначені позовні вимоги не становлять жодного захисту прав батька

(що звернувся до суду) чи неповнолітньої (яка і так проживає з батьком, перешкод в цьому немає), тобто не є належними способами захисту прав, а самі права позивача не порушені.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 6, 18, 19, 141, 157, 159, 161, 181, 186 СК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2026 року.

Суддя