ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/6946/24 пров. № А/857/26369/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довга О.І.,
Запотічний І.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року (головуючий суддя Луцович М.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород у справі № 260/6946/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

06.11.2024 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – ГУНП в Закарпатській області), в якому просив: 
1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області №2455 від 02.10.2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП» у частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0096164);
2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №202 о/с від 04.10.2024 року про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (0096164), начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції в Закарпатській області;
3) поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області;
4) стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 05.10.2024 року до моменту прийняття рішення по справі;
5) допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач 16.09.2024 року не з`явився на навчально-тренувальні збори у тренінговому центрі ГУНП в Закарпатській області у зв`язку з наявністю поважних причин, а саме: перебування у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується медичним висновком про тимчасову непрацездатність. За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішень відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач підлягає поновленню на роботі і на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням ГУНП в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, просить таке скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що про всі обставини щодо неможливості проходження служби та виконання наказу, позивач зобов`язаний був діяти професійно та повідомити свого безпосереднього керівника ( ОСОБА_2 ), що в умовах воєнного стану є вкрай важливим, оскільки планування роботи поліції в умовах воєнного стану напряму впливає на виконання особовим складом поліції завдань з захисту державному суверенітету України та її територіальної цілісності. В свою чергу не інформування керівника про будь які обставини неможливості виконання наказу керівника, перешкоджає іншим поліцейським злагоджено та професійно виконувати їхні обов`язки, що впливає на планування та організацію керівництвом несення служби в умовах воєнного стану та дестабілізує роботу поліції. Звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що дотримання вимог Дисциплінарного статуту є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції. Вважає, що позивач уникаючи проходження служби в батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області, свідомо не повідомляв свого безпосереднього керівника про його перебування на лікарняному, що розцінюється як несумлінне, недобросовісне виконання службових обов`язків як поліцейського у захисті Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Такі дії позивача провокують у інших поліцейських негативну поведінку аналогічного характеру, що в умовах війни України з російською федерацією, є неприпустимо. Вказує на те, що недотримання позивачем принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Нехтування позивачем вимогами Закону №580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам у військовий час, що унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у НП України.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як це встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 до 09.08.2024 року перебував на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.
Наказом №163 о/с від 09.08.2024 ОСОБА_1 призначений начальником відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП.
Керівником ГУНП в Закарпатській області 06.09.2024 року було видано наказ №2219 «Про організацію навчально-тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області», згідно якого у період з 05.09.2024 по 30.09.2024 року організовано навчально-тренувальні збори у тренінговому центрі ГУНП в Закарпатській області.
Так, матеріалами службового розслідуванням встановлено, 16.09.2024 на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за підписом командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт щодо ініціювання проведення службового розслідування, зокрема, за фактом неприбуття начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 до тренінгового центру ГУНП 16.09.2024, з метою проходження навчально-тренувальних зборів, без поважних причин.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №2324 від 19.09.2024 «Про створення дисциплінарної комісії, призначення службового розслідування» вирішено провести службове розслідування згідно поданого рапорту.
За результатами проведеного службового розслідування 02 жовтня 2024 року складено висновок «За фактами безпідставного неприбуття на службу окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області», згідно якого рекомендовано: за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1, частин 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзаців 1, 12 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 та статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у безпідставному невиході на службу в умовах воєнного стану та посиленого варіанту службової діяльності, не повідомленні безпосереднього керівника про причини невиходу на службу, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, а також невиконанні наказу керівництва Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнити зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №2455 від 02.10.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП» за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1, частин 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзаців 1, 12 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 та статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у безпідставному невиході на службу в умовах воєнного стану та посиленого варіанту службової діяльності, не повідомленні безпосереднього керівника про причини невиходу на службу, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, а також невиконанні наказу керівництва Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 (0096164), відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №202 о/с від 04.10.2024 капітана поліції ОСОБА_1 (0096164), начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП, звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 04 жовтня 2024 року.
Не погоджуючись з наказами №2455 від 02.10.2024 та №202 о/с від 04.10.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування та поновлення на службі в поліції.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.11.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Згідно з частиною першою статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
За приписами частини четвертої статті 8 Закону № 580-VIII під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан, термін дії якого, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України відповідними Указами Президента України продовжено до сьогоднішнього дня.
Згідно з вимогами ст. 17 Закон України «Про правовий режим воєнного стану», органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон № 1932- ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Розділу № 1932-XII участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про національну безпеку» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII (далі - Закон України «Про національну безпеку України») сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки.
Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.
До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про національну безпеку України» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною другою статті 24 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

За змістом положення частини 8 статті 65 Закону №580-VІІІ, зі змінами, внесеними згідно зі Законом № 2123-IX від 15.03.2022, на період введення в Україні воєнного стану здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Отож з приведених положень законодавства випливає, що на період воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказом його керівника.
Повноваження поліцейських та їхніх керівників з додержання службової дисципліни в Національній поліції України, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна є дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 4, 5, 6, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.
Окрім цього, правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 (далі- Правила № 1179) поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом, а відповідно до частини 2 цієї ж статті Дисциплінарного статуту за вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
При цьому, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (частина 2 статті 14 Дисциплінарного статуту), сутність якого полягає в збиранні, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (частина 1 статті 14 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частин 3, 4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина 10 статті 14 Дисциплінарного статуту).
Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі – Порядок №893).
Пунктом 1 Розділу V вказаного порядку визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Відповідно до пункту 2 Розділу V Порядку №893 службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Частиною 1 статті 16 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (пункт 4 Розділу V Порядку № 893).
Пунктом 6 Порядку Розділу V №893 визначено право поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування, подати уповноваженому керівнику письмову скаргу на дії осіб, які його проводять.
Водночас, розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування (пункт 7 Розділу V Порядку № 893).
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування (пункт 13 Розділу V Порядку № 893).
Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
Згідно з пункту 2 Розділу VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення (пункт 1 Розділу VІІ Порядку № 893).
Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, а саме: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частини 5 статті 13 Дисциплінарного статуту застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 20 Дисциплінарного статуту керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських. Інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України.
Верховний Суд у постанові у справі №824/227/17-а від 21.09.2018 (адміністративне провадження №К/9901/27834/18) зокрема зазначив, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Таким чином, обрання виду стягнення є дискреційним повноваженням роботодавця, однак така дискреція має бути обґрунтованою.
Отже, законодавець визначив чітку процедуру дій при документуванні дисциплінарного поступку, вчиненого працівником поліції, а також наділив суб`єкта притягнення до дисциплінарної відповідальності певним розсудом (наявні дискреційні повноваження) при обрані виду дисциплінарного стягнення.
З матеріалів справи убачається, що позивач до 09.08.2024 року перебував на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 4-го відділу (боротьби з організованими групами з ознаками корупції) управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. 
Наказом №163 о/с від 09.08.2024 ОСОБА_1 призначений начальником відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП.
16.09.2024 на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за підписом командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт щодо ініціювання проведення службового розслідування, зокрема, за фактом неприбуття начальника відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 до тренінгового центру ГУНП 16.09.2024 року, з метою проходження навчально-тренувальних зборів, без поважних причин.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №2324 від 19.09.2024 «Про створення дисциплінарної комісії, призначення службового розслідування» вирішено провести службове розслідування згідно поданого рапорту.
З матеріалів службового розслідуванням убачається, що з метою з`ясування обставин неприбуття поліцейського для проходження навчально-тренувальних зборів, відповідачем проведено опитування командира БПОП (стрілецький) ГУНП ОСОБА_2 , який пояснив, що виконує обов`язки командира БПОП (стрілецький) ГУНП та знаходиться на базі тренінгового центру ГУНП. Так, на базі вказаного тренінгового центру, ОСОБА_2 бере участь у проведенні навчально - тренувальних зборів з особовим складом батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП відповідно до наказу ГУНП від 06.09.2024 № 2219 «Про організацію навчально - тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області». У відповідності до вказаного наказу ГУНП, навчально - тренувальні збори мають проводитися з 06.09.2024 по 30.09.2024. На загальне шикування підрозділу 16.09.2024 не прибув начальник відділення зв`язку та спеціальної техніки БПОП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 .. Опитуваний ОСОБА_2 повідомив, що про причини свого неприбуття до підрозділу для подальшого несення служби такий не повідомляв. 
Опитаний з даного приводу заступник командира БПОП (стрілецький) ГУНП капітан поліції ОСОБА_3 повідомив, що бере участь у проведенні навчально-тренувальних зборів з особовим складом батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП відповідно до наказу ГУНП від 06.09.2024 № 2219 «Про організацію навчально - тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області». Так, на загальне шикування підрозділу не прибув начальник відділення зв`язку та спеціальної техніки БПОП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 . Як зазначив опитуваний ОСОБА_3 наказом ГУНП від 09.08.2024 № 163 о/с ОСОБА_1 був призначений начальником відділення зв`язку та спеціальної техніки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП. Однак з того часу, останній жодного разу не прибув до тренінгового центру ГУНП області для проходження служби, перебуваючи при цьому на лікарняному. 
З метою з`ясування обставин неприбуття поліцейських ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до тренінгового центру ГУНП, а також, з метою реалізації права поліцейського надавати пояснення з приводу обставин вчинення ним дисциплінарного проступку, відповідачем 25.09.2024 за допомогою засобів електронної комунікації, за контактними даними (мобільними номерами телефонів) через мессенджер «WhatsApp», вказаним поліцейським БПОП (стрілецький) ГУНП були надіслані запрошення (від 25.09.2024 № 3077-2024, № 3078-2024, № 3072-2024, № 3073-2024 та № 3075-2024) прибути до тренінгового центру ГУНП області на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень о 15.00 01.10.2024. Також, вказані вище запрошення, були надіслані за допомогою поштового зв`язку, рекомендованим листом за адресами їх місця проживання.
Однак, станом на 15.00 01.10.2024, у відповідності до вказаних вище запрошень, які поліцейські отримали в установленому законом порядку, останні не з`явилися, не повідомивши причин неприбуття. За фактом неприбуття на засідання дисциплінарної комісії з метою надання пояснень поліцейських ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , членами дисциплінарної комісії складено акт про відмову від дачі пояснень. 
За фактом невиходу на службу поліцейського ОСОБА_1 складено акт про відсутність на службі від 16.09.2024 №104/106/34-2024 та акт моніторингу наявності медичного висновку, що засвідчує тимчасову непрацездатність поліцейського від 16.09.2024 № 103/106/34-2024. 
У матеріалах службового розслідування міститься також відповідь ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області», згідно якої повідомлено, що у запитувані періоди (з 16.09.2024), зокрема, поліцейський БПОП (стрілецький) ГУНП області ОСОБА_1 на лікарняному не перебував та про відкриття лікарняних в інших медичних установах не повідомляв. 
Апелянта наголошує на тому, що безпідставний невихід на службу поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП ОСОБА_1 , а також неповідомлення про причини своєї відсутності безпосереднього керівника, встановлена матеріалами службового розслідування, а тому оскаржувані накази винесені правомірно.
Разом з тим, в ході розгляду справи апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до п. 15-16 Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №328 інформація з Реєстру, що містить відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, період і причину непрацездатності, надається тільки особі, якої зазначені відомості стосуються, її страхувальнику - за період перебування особи у трудових відносинах із ним відповідно через електронні кабінети застрахованої особи та страхувальника на порталі послуг, а також особі, яка засвідчила тимчасову непрацездатність, - через електронну систему охорони здоров`я.
Інформація з Реєстру може надаватися застрахованим особам в електронній формі через термінали доступу, в тому числі автоматизовані, суб`єктів, підключених до інформаційних сервісів на порталі послуг відповідно до укладених з Пенсійним фондом України договорів у порядку, встановленому законодавством.
З вищенаведеного убачається, що на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України в особистих кабінетах роботодавець та застрахована особа мають можливість переглянути інформацію щодо відкритого електронного лікарняного, зокрема номер лікарняного, дату відкриття та закриття. При цьому роботодавець має можливість бачити листок непрацездатності вже в перший день його відкриття закладом охорони здоров`я.
Разом з тим, в ході службового розслідування відповідач інформацією про перебування позивача на лікарняному володів, оскільки у висновку від 02.10.2024 (на ар. 5) зазначив «…Окрім того ОСОБА_2 додав, що за отриманою ним інформацією, поліцейський ОСОБА_1 з моменту його призначення до БПОП (стрілецький) ГУНП жодного дня не був на службі, перебуваючи при цьому на лікарняному…». 
Отже суд апеляційної інстанції зауважує, що інформацію щодо перебування на лікарняному позивача комісія належно не перевірила, зіславшись лише на акт комісії в складі майора поліції Мондика І.М., яким (актом) встановлено відсутність інформації на порталі Пенсійного фонду України про медичні висновки про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 .
З наведеного убачається, що складу дисциплінарної комісії було відомо про обставини можливого знаходження позивача на лікарняному.
Проте, дисциплінарна комісія не вчиняла жодних заходів щодо встановлення обставин перебування позивача на лікарняному шляхом направлення відповідних запитів, тобто фактично не досліджувала наявність/відсутність дисциплінарного проступку позивача.
Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 січня 2025 року у справі № 520/4977/22.
Так, відповідно до відповіді директора Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області №551/03-09 від 23.04.2025 на адвокатський запит про надання інформації щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 уклав декларацію № 0001-9822-РЕ10 з лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_7 та зареєстрований відповідно до затверджених норм в системі Medics. 
Додатково до вказаної відповіді було надано копії декларації позивача із сімейним лікарем, відповідно до якої ID пацієнта: НОМЕР_1 -cbd2-44be-a436-86a43655a33c належить особі із анкетними даними ОСОБА_1 . 
Крім того, надано копію медичних висновків, відповідно до яких пацієнтом, якому такі були видані є ОСОБА_1 (ID пацієнта: НОМЕР_1 -cbd2-44be-a436-86a43655a33c).
Так, відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 18.07.2024 за № 22ВВ-23КН-6ЕНВ-ВРН9 позивач перебував на лікарняному у період з 18.07.2024 по 19.07.2024 включно; відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 22.07.2024 за № МЗВК-КЗХХ-ЗКЗТ-4Н73 позивач перебував на лікарняному у період з 20.07.2024 по 27.07.2024 включно; відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 12.08.2024 за № Х86Р-55СХ-СМ9Н-ЕВ25 позивач перебував на лікарняному у період з 10.08.2024 по 18.08.2024 включно; відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 19.08.2024 за № МРМ7-ТАЕК-378В-В969 позивач перебував на лікарняному у період з 19.08.2024 по 25.08.2024 включно; відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 13.09.2024 за № Х2М8-9СХА-842А-3М74 позивач перебував на лікарняному у період з 13.09.2024 по 15.09.2024 включно; відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 16.09.2024 за № ТР28-7569-ВНЕА-КВАН позивач перебував на лікарняному у період з 16.09.2024 по 18.09.2024 включно.
Таким чином, судом встановлено, що позивач 16.09.2024 року не з`явився на навчально-тренувальні збори у тренінговому центрі ГУНП в Закарпатській області у зв`язку з наявністю поважних причин, а саме: перебування у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується медичним висновком про тимчасову непрацездатність від 16.09.2024 за № ТР28-7569-ВНЕА-КВАН.
Крім того, позивачем надано суду докази повідомлення керівництва про перебування на лікарняному, а саме: докази у вигляді скріншотів із додатку «WhatsApp», що містять відомості про наявність розмов між позивачем та представником відповідача начальником відділення моніторингу та контролю БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майором поліції Мондиком Ігорем Мирославовичем, зокрема 16.09.2024.
Водночас, ураховуючи про поінформованість посадових осіб ГУНП в Закарпатській області про перебування ОСОБА_1 на лікарняному, був складений акт відсутності на службі 16.09.2024.
Наведені обставини свідчать про те, що відповідачем не надано належної оцінки обставинам неприбуття позивача 16.09.2024 на службу під час проведення службового розслідування.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Отже, Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати, насамперед, у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
У цій справі, судом надається оцінка оскаржуваному рішенню відповідача, яке прийняте останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням доводів та заперечень сторін саме щодо цих доказів та обставин.
Апеляційний суд наголошує, що сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.
Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.
Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем наказів згідно до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям не відповідають, тому є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.
Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному, відповідно його вина не може трактуватись як порушення дисциплінарного статуту, що говорить про неможливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тому як наслідок наказ Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області №2455 від 02 жовтня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП» у частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (0096164) є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що оскаржуваний наказ ГУ НП від 04.10.2024 №202о/с винесено у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, застосованого наказом ГУ НП №2455 від 02 жовтня 2024 року, який визнано протиправним та скасовано, оскаржуваний наказ від 04.10.2024 №202о/с як похідний є протиправним та також підлягає скасуванню. 
Відповідно до статті 235 частини 1 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Отже, оскільки звільнення позивача оскаржуваними наказами №2455 від 02 жовтня 2024 року та №202 о/с від 04 жовтня 2024 року є протиправними, то відповідно позивач має право на поновлення на раніше займаній посаді і отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції, аналізуючи висновок службового розслідування та оспорювані накази, подані докази, приходить до переконання, що в межах проведеного службового розслідування не встановлені фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, порушення Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, висновки службового розслідування не відповідають вимогам щодо обґрунтованості. В діях позивача, на переконання суду апеляційної інстанції, відсутній беззаперечний склад дисциплінарного проступку, а відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваних наказів.
З огляду на вказане у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача про наявність підстав для застосування до позивача застосованого дисциплінарного стягнення, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог як в частині скасування наказів так і похідних вимог щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі встановлених фактичних обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі № 260/6946/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний