Справа № 638/16863/25
Провадження № 2/638/2730/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді    Цвірюка Д.В., 
за участю секретаря  Рудської В.П.,
позивача     ОСОБА_1 ,
представника позивача   ОСОБА_2 ,
представника відповідача  Савіна О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду міста Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

встановив:

Адвокат Мазур Сергій Васильович звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері», в якому, зокрема, просить визнати протиправними та скасувати накази КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» від 02 травня 2025 року №43-ОС та від 17 липня 2025 року №78-ОС в частині, що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, стягнути з відповідача на користь позивача ненараховану та невиплачену премію за період з травня 2025 року по дату винесення судом рішення, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати у зв`язку із розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач ОСОБА_1 з 01 квітня 2020 року по теперішній час обіймає посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення КНП «ЦМЛ ПІЩАНСЬКОЇ БОГОМАТЕРІ». Відповідачем до позивача було застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді оголошення догани, що знайшло своє відображення у наказах від 02 травня 2025 року № 43-ОС та від 17 липня 2025 року 78-ОС. Вказує, що зміст витягу з наказу від 02 травня 2025 року № 43-ОС зводиться до оголошення догани ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни та не застосування до неї заходів заохочення у вигляді премій протягом строку дії дисциплінарного стягнення на підставі претензії доньки ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_1 .. Водночас, підстави, на які посилається відповідач, за характером є узагальненими без їх достовірного підтвердження. Вважає, що у діях окремих представників відповідача вбачаються об`єктивні ознаки мобінгу (цькування) щодо позивача. При цьому ідентифікувати особу, яка 24 квітня 2025 року здійснювала особистий прийом громадян, а також особу заявника, яка була присутня на цьому прийомі, не вбачається за можливе. Також зазначає, що з оскаржуваним наказом про оголошення догани від 02 травня 2025 року № 43-ОС позивача до теперішнього часу не ознайомлено. При цьому, твердження у наданому відповідачем акті від 06 травня 2025 року про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з наказом не відповідають дійсним обставинам перебігу подій, а є лише намаганням приховати порушення прав та законних інтересів позивача під час застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани. У свою чергу, змістом витягу з наказу від 17 липня 2025 року 78-ОС відображено відомості аналогічного характеру, однак підставою для застосування дисциплінарного стягнення слугували такі документи, як доповідна записка, пояснення самої ОСОБА_1 та свідків. Водночас, підстави, на які посилається відповідач, за характером є також узагальненими без їх достовірного підтвердження, а зміст пояснень свідків є черговим доказом упередженого ставлення окремих представників відповідача до позивача, оскільки інші особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які разом з нею допустили паління на вулиці, що на думку відповідача фактично слугувало підставою для застосування дисциплінарного стягнення, уникнули покарання. Зазначає, що дії відповідача носять дискримінаційний характер та порушують право позивача на працю, визначене положеннями статті 43 Конституції України, статті 21 Кодексу Законів про працю України, а також статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак, позивач порушень трудової дисципліни у своїй трудовій діяльності не допускала, з вимогами положень посадової інструкції за займаною посадою та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, під особистий підпис не ознайомлена. Надана відповідачем посадова інструкція, яка затверджена наказом головного лікаря Ізюмської ЦМЛ від 14 квітня 2016 року № 112, не відноситься до посади, яку обіймає позивач, так як з 01 квітня 2020 року перебуває у трудових відносинах з КНП «ЦМЛ ПІЩАНСЬКОЇ БОГОМАТЕРІ», що утворене Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області від 26 вересня 2019 року № 2428, копія якого додається. Разом із цим, дії відповідача призвели до протиправного позбавлення позивача премії, порушуючи її право на працю. оскаржувані накази відповідача від 02 травня 2025 року № 43-ОС та від 17 липня 2025 року 78-ОС в частині застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення догани є протиправними і підлягають скасуванню. Однак, відповідач з посадовою інструкцією молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення КНП «ЦМЛ ПІЩАНСЬКОЇ БОГОМАТЕРІ» та з Правилами внутрішнього трудового розпорядку під особистий підпис позивача не ознайомив. При цьому, у діях (бездіяльності) позивача відсутній такий із елементів складової дисциплінарного проступку, як вина, що виключає правові підстави для застосування стягнення у вигляді оголошення догани. Відомості про надані позивачем письмові пояснення від 25 квітня 2025 року у наказі від 02 травня 2025 року № 43-ОС та пояснення від 16 липня 2025 року у наказі від 17 липня 2025 року 78-ОС відповідач не відобразив, обмежившись інформацією узагальненого характеру. При цьому відповідачем не дотримано процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, що робить його протиправним і незаконним. Також зазначає про відсутність факту порушення позивачем трудової дисципліни як такий. У свою чергу, змістом наданих письмових пояснень, позивач ОСОБА_1 заперечила існування у її діях вини. Зміст оскаржуваних наказів не охоплюють усіх дійсних обставин, які можуть слугувати підставою для оголошення догани, адже відображена у них інформація є недостовірною та надуманою, яка полягає у наявних розбіжностях між даними у цих документах та фактичним станом подій, які існували у цей період. Оскільки позивача не було ознайомлено із посадовою інструкцією за посадою молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення КНП «ЦМЛ ПІЩАНСЬКОЇ БОГОМАТЕРІ», у тому числі з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, її неможливо було позбавити премії за невиконання чи неналежне виконання посадових обов`язків, а отже накази відповідача від 02 травня 2025 року № 43-ОС та від 17 липня 2025 року 78-ОС в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є незаконними. Також зазначає що відповідачем, починаючи з травня 2025 року, щомісячно вчиняються дії щодо безпідставного позбавлення позивача премії, за відсутності для того необхідних достатніх правових підстав.
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує, що 24 квітня 2025 року на прийом до генерального директора КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» звернулась донька пацієнтки ОСОБА_6 яка повідомила, що медична сестра (санітарка) ОСОБА_1 грубо поводить себе з пацієнтами та висловлюється нецензурною лайкою. На виконання приписів ст.149 КЗпП України позивачу було запропоновано надати пояснення з приводу скарги. 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 надала особисті письмові пояснення, в яких заперечила факт грубого відношення до пацієнтів, але визнала факт застосування нецензурної лексики. Відповідно до посадової інструкції молодшої медичної сестри вона повинна виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку. В той же час відповідно до п. 3.1.11 Правил трудового розпорядку працівники повинні поводитися гідно, дотримуватись правил ввічливості та поважно ставитись до колег по роботі. Відповідно до ст. 5 Етичного кодексу медичної сестри України, що був затверджений 1-м з`їздом медичних сестер України в 1999 році визначено, що у роботі та поведінці медична сестра має бути взірцем висо?кої культури, ввічливості, скромності та акуратності. Стосунки з пацієнтами мають бути такими, щоб максимально оберігати психіку хворого: чуйно та уважно ставитися до хворого, стриму?вати себе в різних ситуаціях, бути коректною при звертанні до пацієнтів. Заборона застосування нецензурної лексики в спілкуванні, на робочому місця, в громадських місцях та інше, є загальновідомою та не потребує доведення. Беручи до уваги вищенаведене а також те, що позивач в своїх поясненнях визнала факт застосування нецензурної лексики в спілкуванні з пацієнтом, до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відповідно до акту від 06 травня 2025 року позивач була ознайомлена з наказом про застосування дисциплінарного стягнення в кабінеті відділу кадрів, проте від його підписання відмовилася. Вказує, що позивач посилаючись на те, що її не ознайомили з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, не надає жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів. Також позивач звернулась до суду з позовними вимогами, щодо оскарження наказу №43-ОС з пропуском строку, передбаченого на його оскарження. При цьому жодних клопотань про поновлення строку заявлено не було.
Крім того, зазначає, що 16 липня 2025 року на адресу генерального директора КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» надійшла доповідна записка головної медичної сестри ОСОБА_7 про те, що 16 липня 2025 року позивач разом з двома іншими працівниками терапевтичного відділення знаходячись на території лікарняного закладу та палили, на зауваження головної медичної сестри позивач не реагувала належним чином. Відповідно до пояснень наданих позивачем вона визнала факт паління на території медичного закладу. Окрім того, вказаний факт підтверджується поясненнями двох інших працівників. Вказані дії позивача суперечать вищенаведеним нормам внутрішнього трудового розпорядку та Етичного кодексу медичної сестри України. Крім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» №2899-IV від 22 вересня 2005 року забороняється куріння, вживання та використання тютюнових виробів, предметів, пов`язаних з їх вживанням, трав`яних виробів для куріння, електронних сигарет, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, кальянів зокрема у приміщеннях та на території закладів охорони здоров`я. На підставі вищенаведеного до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Позивач ознайомилась з вказаним наказом. Вказує, що при застосуванні дисциплінарних стягнень відповідач діяв суворо в межах діючого законодавства з дотриманням відповідної процедури та права особи на надання особистих пояснень. В той же час дії позивача, які призвели до застосування дисциплінарних стягнень, суперечать як внутрішнім правилам розпорядку так і загальним нормам Законодавства а також моральним засадам та принципам суспільства. Відповідно до Положення про преміювання працівників КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» преміювання працівників здійснюється за умови відсутності скарг та порушень. Враховуючи те, що до позивача було застосовано дисциплінарні стягнення, відповідна премія їй не нараховувалася. При цьому вказує, що ще в 2016 році позивач була ознайомлена з посадовими обов`язками молодшої медичної сестри (санітарки) центральної стерелізаційної, які є фактично ідентичними посадовим обов`язкам молодшої медичної сестри (санітарки) терапевтичного відділення, оскільки стосуються тієї ж самої посади молодшого медичного персоналу.
Представником позивача подано до суду додаткові пояснення, згідно яких додана відповідачем посадова інструкція з підписом позивача не має жодного відношення до посади, яку обіймає остання, оскільки з 01.04.2020 року позивач обіймає посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення КНП «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері». Відомості щодо ознайомлення позивача зі змістом посадової інструкції молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення Ізюмської ЦМЛ, яка була затверджена наказом головного лікаря Ізюмської ЦМЛ від 14.04.2016 року №112 відсутні. Крім того, з 01.04.2020 року позивач перебуває у трудових відносинах з КНП «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» та при призначення позивача на посаду відповідач не ознайомив її під особистий підпис з переліком посадових обов`язків за займаною посадою. Також вказує, що оскаржувані накази не містять повних і точних відомостей з приводу можливого вчинення позивачем порушення з посиланням на конкретні функціональні обов”язки, що випливають зі змісту посадової інструкції за посадою молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення КНП «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» та які могли нею не виконуватися чи неналежно виконуватись. Також зазначає, що у період застосування до неї оскаржуванх дисциплінарних стягнень у вигляді догани позивач не була ознайомлена з посадовою інструкцією, вимоги якої регулюють виконання покладених на неї обов”язків під час виконання відповідної роботи за посадою та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, а відтак винесені відповідачем накази про оголошення догани вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідно до рішення Ізюмської міської ради № 2214 від 30 травня 2019 року комунальне некомерційне підприємство Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» є повним правонаступником Ізюмської центральної міської лікарні. Аналогічні положення зазначені в статуті комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері». Тому посилання представника позивача на різні назви підприємств вважає недоречними. Щодо ознайомлення позивача зі своїми посадовими обов`язками посилається на вимоги ст. 5 Етичного кодексу медичної сестри України, що був затверджений 1-м з`їздом медичних сестер України в 1999 році, якою визначено, що у роботі та поведінці медична сестра має бути взірцем висо?кої культури, ввічливості, скромності та акуратності. Стосунки з пацієнтами мають бути такими, щоб максимально оберігати психіку хворого: чуйно та уважно ставитися до хворого, стриму?вати себе в різних ситуаціях, бути коректною при звертанні до пацієнтів. В той же час заборона застосування нецензурної лексики в спілкуванні, на робочому місця, в громадських місцях та інше, є загальновідомою та не потребує доведення. Окрім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» № 2899-IV від 22 вересня 2005 року забороняється куріння, вживання та використання тютюнових виробів, предметів, пов`язаних з їх вживанням, трав`яних виробів для куріння, електронних сигарет, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, кальянів зокрема у приміщеннях та на території закладів охорони здоров`я. Зазначає, що позивачем були порушені не просто посадові обов`язки а загально прийняті етичні норми та норми діючого законодавства України, що в купі стало підставою для накладання дисциплінарних стягнень.
Ухвалою судді від 11.09.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалами суду від 20.11.2025 року витребувано докази по справі.
Ухвалою суду від 18.03.2026 року визнано обов`зковою явку позивача.
В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Будучи допитаної в якості свідка, повідомила суду, що не згодна з оскаржуваними наказами роботодавця, не розуміє в чому саме було порушення нею трудової дисципліни, оскільки до роботи ставиться сумлінно, виконує трудові обов`язки. Вказує на відсутність доказів вчинення порушення, висловила сумніви щодо наявності відповідної письмової заяви від ОСОБА_8 та вважає сумнівним запис у журналі роботодавця щодо ведення прийому громадян. Не заперечувала проти можливості автоматичного висловлення лексичного слова в ході виконання трудових обов”язків, однак не у бік пацієнтів. Посилалась на важкість праці та втомленість. Не заперечувала щодо можливості посунення пелюшки під пацієнтом та певного протікання, в силу специфіки хворих вважала це звичайним випадком. Однак наполягала на відповідальному відношенні до своїх обов`язків. Також повідомила, що 24.04.2025 року ОСОБА_8 сказала їй до ранку не підходити до її родички. Заперечувала щодо ознайомлення чи проголошення їй змісту наказу від 02.05.2025 року про оголошення догани. Про його існування дізналась від захисника. Щодо обставин, викладених у наказі від 17.07.2025 року, не заперечувала щодо паління на вулиці на території лікарняного закладу. Також зазначила, що усі там палять, про заборону їй не було відомо. Заперечувала стосовно неповажного ставлення до головної медичної сестри, оскільки в бік останньої руками не махала. Вважає, що її виживають з роботи, тому намагається не конфліктувати з керівництвом.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та письмових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.
Суд, заслухавши вступні слова представників сторін, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. 
Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду.
Судовим розглядом встановлено, що наказом генерального директора Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» від 01.04.2020 року №25-К ОСОБА_1 переведено з посади молодшої медичної сестри (санітарки) центральної стерилізаційної на посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення з 01.04.2020 року.
Наказом №43-ОС від 02.05.2025 року ОСОБА_1 , молодшій сестрі терапевтичного відділення оголошено догану у відповідності до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, медичної деонтології, пов`язаних з неетичною поведінкою на робочому місці, що траплялось неодноразово, в тому числі 25.04.2025 року, наявністю претензій з боку родичів хворої Н.. Зазначеним наказом встановлено не застосовувати заходи заохочення у вигляді премій протягом строку дії дисциплінарного стягнення (1 рік) у відповідності до ст.151 КЗпП України. Підстава: претензії доньки ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_1 .. Відомості щодо ознайомлення позивача з даним наказом відсутні.
Згідно акту, складеного 06.05.2025 року начальником відділу кадрів Парфіненко В., головною медичною сестрою ОСОБА_9 , провідним фахівцем з питань цивільного захисту ОСОБА_10 , 06.05.2025 року об 11-40 годині в кабінеті відділу кадрів №14 начальником відділу кадрів ОСОБА_11 в присутності головної медичної сестри ОСОБА_7 та фахівця з питань цивільного захисту ОСОБА_12 запропоновано молодшій медичній сестрі терапевтичного відділення ОСОБА_1 ознайомитись з наказом від 02.05.2025 року №43-ОС про оголошення догани. Текст наказу зачитано. ОСОБА_1 відмовилась підписати про ознайомлення з наказом та вийшла з кабінету.
Наказом №78-ОС від 17.07.2025 року ОСОБА_1 , молодшій сестрі терапевтичного відділення оголошено догану у відповідності до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, медичної деонтології, пов`язаної з неетичною поведінкою на робочому місці, що траплялось неодноразово, в тому числі 16.07.2025 року під час зауваження головної медичної сестри з приводу паління на території лікарні. Зазначеним наказом встановлено не застосовувати заходи заохочення у вигляді премій протягом строку дії дисциплінарного стягнення (1 рік) у відповідності до ст.151 КЗпП України. Підстава: доповідна записка, пояснення ОСОБА_1 та свідків. Зі змістом наказу позивач ознайомлена (без зазначення відповідної дати).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cт. 4 КЗпП України).
Відповідно ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.
Трудові відносини - врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають як результат впливу норм трудового права на поведінку суб`єктів трудової діяльності в результаті укладення трудового договору, внаслідок якого між ними виникають правові зв`язки, а також відносини з приводу встановлення умов праці на підприємстві, навчання й перекваліфікації за місцем роботи та відносини, пов`язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян.
Трудові правовідносини – об`єкт трудового права - це правові відносини між роботодавцем і працівником щодо виконання останнім певної роботи на умовах, визначених законодавством та роботодавцем. Працівник завжди є фізичною особою і є певною мірою залежною стороною в трудових правовідносинах, оскільки процес праці визначає роботодавець, але законодавство про працю передбачає широкий набір гарантій для працівника. Трудові правовідносини оформляються записом до трудової книжки, виданням наказу про прийом на роботу, а у визначених законодавством випадках - трудовим контрактом.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи у роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17.
Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків. Для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 липня 2019 року у справі № 359/4316/17 та від 30 березня 2020 року у справі № 489/7807/18.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.
Зазначений правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі № 711/8227/16-ц, у постанові Верховного Суду від 20 2020 року у справі № 754/4355/17,від 08 жовтня 2020 року у справі № 202/2817/19.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147–149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі №487/1885/17 (провадження № 61-25009св18) вказано, що «підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2022 року у справі № 201/8614/18 (провадження № 61-6391св21) зазначено, що «наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків».
Як вбачається з матеріалів справи, підставою видачі наказу КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» №43-ОС від 02.05.2025 року стала претензія доньки ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_1 ; підставою видачі наказу КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» №78-ОС від 17.07.2025 року стала доповідна записка та пояснення ОСОБА_1 і свідків.
Згідно запису у Журналі обліку особистого прийому громадян 24.04.2025 року ОСОБА_13 поскаржилась генеральному директору на роботу санітарки ОСОБА_14 , а саме зазначила, що остання поводить себе грубо, дозволяє собі нецензурну лексику, несвоєчасно та неякісно заміняє білизну та памперси.
Відповідно до змісту пояснень ОСОБА_1 від 25.04.2025 року, остання 24.04.2025 року обслуговувала хвору ОСОБА_8 , родичам якої не сподобалась її праця. Зазначає, що роботу виконувала, нікого не ображала, не грубіянила, не хамила. Визнає, що використала лексику. Вважає, що родичі хворої вирішили її покарати.
З доповідної записки головної медичної сестри ОСОБА_15 вбачається, що 16 липня 2025 року об 11:15 годині остання помітила як співробітники терапевтичного відділення, у тому числі ОСОБА_1 , палили на території лікарні. У відповідь на зауваження ОСОБА_1 махнула на неї рукою та продовжувала стояти палити, а в подальшому підвищувала голос та кричала на неї.
Згідно пояснень ОСОБА_1 від 16.07.2025 року, на зауваження ОСОБА_15 загасила цигарку та пішла, у бік останньої руками не махала.
З пояснювальної записки ОСОБА_4 від 17.07.2025 року вбачається, що вона разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вийшли на вулицю палити. Через декілька хвилин підійшла головна медична сестра ОСОБА_7 і зробила їм зауваження, на що ОСОБА_16 вступила з останньою у діалог. На прохання ОСОБА_4 піти з нею, ОСОБА_14 відмахнулась.
З пояснювальної записки ОСОБА_17 від 16.07.2025 року вбачається, що 16.07.2025 року вона, ОСОБА_16 та ОСОБА_4 вийшли з лікарні на вулицю. Через декілька хвилин повз них проходила головна медична сестра ОСОБА_18 , коли вони палили, та зробила зауваження. Вона та ОСОБА_4 відреагували та почали відходити з місця і повертатись на робоче місце. ОСОБА_4 хотіла забрати ОСОБА_16 , але остання відмахнулась рукою та залишилась вести розмову.
Зі змісту Статуту Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері», затвердженого розпорядженням начальника Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 11.10.2023 року №856-ВС, вбачається, що підприємство створене рішенням 88 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 30 травня 2019 року №2214 «Про реорганізацію Ізюмської центральної міської лікарні в комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» та рішенням 95 серії Ізюмської міської ради 7 скликання від 26.09.2019 року №2429 «Про припинення юридичної особи Комунальний заклад охорони здоров”я «Міська залізнична поліклініка» шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері». Підприємство є правонаступником всіх прав та обов`язків Ізюмської центральної міської лікарні та Комунального закладу охорони здоров”я «Міська залізнична поліклініка».
Згідно змісту колективного договору, укладеного між трудовим колективом в особі голови профспілкового комітету та роботодавцем Ізюмської центральної міської лікарні на 2017-2020 роки, сторони дійшли згоди, зокрема, що основні обов`язки працівників та роботодавця, питання трудової дисципліни та заохочень встановлюються в Правилах внутрішнього трудового розпорядку (п.3.9).
У відповідності до п.1.8 колективний договір укладено на 2017-2020 роки, він діє до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний. Колективний договір зберігає чинність у разі зміни складу, структури, найменування, уповноваженого власником органу, від імені якого укладено цей договір. У разі реорганізації закладу, колективний договір зберігає чинність протягом строку, на який його укладено, або може бути переглянутий за згодою сторін.
На підприємстві діє Положення про преміювання працівників КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері», затверджене генеральним директором, згідно п.п.3.1, 3.2 якого преміювання працівників може здійснюватися щомісяця, щокварталу або року, в межах фонду заробітної плати, залежно від фінансових можливостей лікарні; для всіх категорій працівників обов`язковою умовою для преміювання є відсутність порушень трудової дисципліни та дисциплінарних стягнень.
Відповідно до п.2.2 Посадової інструкції молодшої медичної сестри з догляду за хворими терапевтичного відділення Ізюмської ЦМЛ зобов`язана: працювати під керівництвом медичної сестри з догляду за хворими; забезпечувати чистоту та охайність хворих і приміщення; проводити догляд за шкірою хворих, обробляти пролежні; годувати тяжкохворих; стежити за використанням і зберіганням предметів догляду за хворими; проводити заміну постільної і натільної білизни; брати участь у транспортуванні тяжкохворих; стежити за додержанням хворими і відвідувачами правил внутрішнього розпорядку відділення; виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, колективний договір, інструкції з охорони праці, безпеки та протипожежної безпеки; прибирати територію, що закріплена за терапевтичним відділенням; виконувати інші доручення сестри медичної старшої та завідувача терапевтичного відділення.
Згідно з п.4.1 Посадової інструкції молодша медична сестра з догляду за хворими несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, щодо входить у сферу її компетенції, а також за невиконання або неповне виконання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку; недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, інструкцій з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежної безпеки; розголошення інформації про Ізюмську ЦМЛ, що відноситься до комерційної та лікарської таємниці; невиконання або неналежне виконання вимог внутрішніх нормативних документів Ізюмської ЦМЛ та законних розпоряджень керівництва; правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності в межах, встановлених чинним трудовим законодавством; завдання матеріального збитку лікарні в межах, встановлених чинним трудовим законодавством; неправомірне використання наданих службових повноважень, а також використання їх в особистих цілях; неякісне ведення медичної документації та недостовірність інформації, що вноситься до документації.
За змістом розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для медичних працівників Ізюмської центральної міської лікарні працівник, окрім іншого, зобов`язаний чесно і сумлінно додержуватися дисципліни праці (п.3.1.2), поводитися гідно, дотримувати правила ввічливості та поважно ставитись до колег по роботі (п.3.1.11).
Статтею 2 Кодексу професійної етики медичних сестер України, прийнятого на І з`їзді медичних сестер України у 1999 у м.Чернівці, визначено, що кожна людина, що звертається по медичну допомогу, має право не лише на своєчасну висококваліфіковану медичну допомогу, а й на чуйне, уважне ставлення медичної сестри, на її доброзичливість, чесність, терпіння, безкорисливість, старанність і охайність. Щоб виправдати довіру своїх пацієнтів, медсестра повинна працювати якісно, згідно з професійними стандартами. Медична сестра в міру своєї компетенції повинна надавати невідкладну допомогу кожному пацієнтові. Вона морально відповідальна за свою діяльність перед пацієнтами, колегами, суспільством.
За змістом статей 3, 5 Кодексу медична сестра повинна виконувати свої обов`язки професійно, згідно зі стандартами діяльності медичної сестри, визначеними Міністерством охорони здоров`я України. До професійних вимог належать: творчий підхід до своїх обов`язків, уміння швидко орієнтуватися в інформації, вибрати з неї найнеобхідніше, безперервно вдосконалювати свої знання та навички, підвищувати свій культурний рівень. Медична сестра повинна бути компетентною щодо моральних і юридичних прав пацієнта. Вона повинна підтримувати найвищі стандарти у сфері сестринської практики з урахуванням реальних ситуацій, керуючись вимогами законодавства України, принципами професійної етики. Медична сестра несе персональну відповідальність за виконання своїх професійних обов`язків. Медична сестра у роботі та поведінці має бути взірцем високої культури, ввічливості, скромності та акуратності. Стосунки з пацієнтами мають бути такими, щоб максимально оберігати психіку хворого: чуйно та уважно ставитися до нього, стримувати себе в різних ситуаціях, бути коректною при звертанні до пацієнта.
Вивчивши зміст оскаржуваних наказів, з урахуванням норм матеріального права та практики Верховного Суду, суд вважає підставними позовні вимоги ОСОБА_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани, оскільки роботодавець не довів належними та допустимими доказами наявність у діях позивача конкретних порушень саме трудової дисципліни, що випливають з посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку, та медичної деонтології, які б склали зміст дисциплінарного проступку. 
У спірних наказах про накладення дисциплінарного стягнення відсутні посилання на конкретні частини, пункти, статті нормативно-правових актів (законів, правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції, тощо), які були порушені позивачем. У наказі №43-ОС від 02.05.2025 року не конкретизовано, за які саме дії або бездіяльність ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді догани, в якій день та у якій годині відбулося порушення та яке саме. При цьому неповнота наказу не може бути усунута шляхом надання сторонами документів, які передували і були підставою для прийняття наказу про оголошення догани.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факт неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків, грубого порушення саме трудових функцій працівника, які б могли бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани, а отже не доведено елементів складу дисциплінарного проступку, керуючись принципом презумпції невинуватості, який діє в трудовому праві, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість, а при відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку про відсутність підстави для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани, а тому накази КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» від 02 травня 2025 року №43-ОС та від 17 липня 2025 року №78-ОС в частині, що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Посилання сторони відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з приводу оскарження наказу №43-ОС від 02.05.2025 року не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки належні, допустимі та достатні докази отримання позивачем копії оскаржуваного наказу чи доведення до неї його змісту матеріали справи не містять. Наданий до суду акт від 06.05.2025 року за підписом співробітників відповідача, суд оцінює критично. Будучи допитаною в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечувала обставини, викладені у ньому. Також зазначила, що про існування наказу дізналась від свого представника. Клопотань про допит інших осіб в якості свідків від представників сторін не надходило.
Тому суд дійшов висновку, що позивачем заява подана в межах строку, передбаченого ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України.
Зі змісту довідки від 21.11.2025 року №2116 за підписом генерального директора КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» розмір премії, яку отримала б ОСОБА_1 за період з травня по серпень 2025 року (без нарахувань) за відсутності догани становить: травень – 1190,02 грн., червень – 1166,05 грн., липень -1251,23 грн., серпень – 526,36 грн.. Також згідно довідки виплата премії працівникам підприємства припинена з вересня 2025 року у зв”язку з відсутністю фінансової можливості.
Оскільки судом задовольняється вимога про скасування вищезазначених наказів, підлягає задоволенню і похідна від них вимога позивача щодо стягнення додаткової заробітної плати у вигляді премії, та вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію, якої вона була позбавлена через оголошення догани. Скасування судом оголошених ОСОБА_1 доган вказує на те, що підстави для позбавлення позивача премії відсутні, тому відповідач зобов`язаний у відповідності до діючого на підприємстві Положення про преміювання нарахувати і виплатити позивачеві належну їй премію, починаючи з травня 2025 року по дату ухвалення рішення суду.
При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі 
При цьому, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи результат розгляду справи та задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-16, 76-89, 133-142, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
ухвалив:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності – задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати накази КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» від 02 травня 2025 року №43-ОС та від 17 липня 2025 року №78-ОС в частині, що стосується притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення їй догани. 
Зобов`язати відповідальних осіб Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію з травня 2025 року по 13.05.2026 року, якої вона була позбавлена через оголошення їй догани.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Сторони:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
відповідач: Комунальне некомерційне підприємство Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері», ЄДРПОУ 02003304, Харківська область, м.Ізюм, вул.Залікарняна буд.5. 

Головуючий суддя:   Д.В.Цвірюк