ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/2235/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції України в Закарпатській до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Національної поліції України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:
1) скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2026 року ВП №80580660 згідно виконавчого листа №260/6274/25 виданого 17.03.2026 року Закарпатським окружним адміністративним судом;
2) скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору та про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.03.2026 року ВП №80580660.
Позовні вимоги аргументовані тим, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/6274/25 було виконано боржником добровільно до відкриття виконавчого провадження, а тому у державного виконавця не було підстав для прийняття оскаржених постанов.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2026 року продовжено процесуальний строк розгляду даної справи до 28 травня 2026 року.
18 травня 2026 року відповідач подав до суду відзив на позов №7-80580660/2015 від 15.05.2026, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зазначає, що норми Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документа у разі надходження заяви стягувача. 23 березня 2026 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом у справі №260/6274/25. Така заява відповідала законодавчим вимогам, підстави для її повернення були відсутні. Тому вважає, що державний виконавець прийняв правомірне рішення про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №260/6274/25 від 29 січня 2026 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі – ГУ НП у Закарпатській області). Визнано протиправними дії ГУ НП у Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції: 30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік; 30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 календарний день додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції за 2022 рік. Зобов`язано ГУ НП у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції: 30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік; 30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 календарний день додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби в поліції за 2022 рік.
17 березня 2026 року Закарпатський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у даній справі.
20 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Відділ примусового виконання рішень) із заявою, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист, виданий в адміністративній справі №260/6274/25.
24 березня 2026 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Ярошем Сергієм Івановичем відкрито виконавче провадження ВП №80580660 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 17 березня 2026 року Закарпатським окружним адміністративним судом у справі №260/6274/25, та зобов`язано боржника виконати таке рішення суду протягом 10 робочих днів.
Окрім того, 24 березня 2026 року заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Ярош С.І. в межах виконавчого провадження ВП №80580660 прийняв постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у сумі 34588,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю таких рішень державного виконавця, ГУ НП в Закарпатській області звернулося з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404).
Згідно ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормами ст. 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Ст. 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виключні підстави повернення виконавчого документа стягувачу без виконання наведені в ч. 4 ст. 4 Закону №1404.
Вказане кореспондується з положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі – Інструкція).
Пунктом 5 розділу І Інструкції встановлено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Отже, законодавець регламентує обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за пред`явленим виконавчим документом за відсутності підстав для повернення, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону №1404. При цьому добровільне виконання боржником рішення суду не є підставою для повернення виконавчого документа в розумінні ч. 4 ст. 4 Закону №1404.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №1404).
В розумінні норм ст. 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Окрім того, п. 2 розділу VІ Інструкції передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Розмір мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження визначається відповідно до Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5.
Протиправність оскаржених постанов ГУ НП в Закарпатській області обґрунтовує виключно фактом добровільності виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження. Однак вказана обставина, на думку суду, не є підставою для скасування таких постанов державного виконавця. 
Так, на момент прийняття оскаржених постанов державний виконавець не був обізнаний про добровільне виконання боржником судового рішення. Відповідна заява з підтверджуючими документами надійшла на адресу Відділу примусового виконання рішень 25 березня 2026 року. 
Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 р. у справі №826/23192/15 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.
Суд зауважує, що фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404, а не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Більше того, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з ч. 9 ст. 27 Закону №1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Суд враховує те, що в спірних правовідносинах стягувач скористався свої законним правом пред`явити виконавчий документ до виконання. Зазначений виконавчий лист є чинним і не визнаний таким, що не підлягає виконанню, крім того, його видано на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Виконавчий лист оформлений відповідно до установлених ст. 4 Закону №1404 вимог до виконавчого документу та звернутий до примусового виконання в межах строку пред`явлення до виконання, визначеного статтею 12 цього ж Закону. Жодних аргументів щодо цього позивач не заявляє.
За таких обставин суд вважає, що обов`язком державного виконавця було винести постанову про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки інакшого варіанту його правомірної поведінки не існує.
У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи встановлені обставини даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що державним виконавцем при винесенні оскаржених постанов від 24 березня 2026 року були вчинені дії в порядку та в спосіб, передбачений Законом, спрямовані на виконання виконавчого документа – виконавчого листа від 17 березня 2026 року №260/6274/25.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ – 40108913) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: пл. Шандора Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88004, код ЄДРПОУ - 43316386) про скасування постанови, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя	Р.О. Ващилін