Справа № 991/854/24
Провадження № 11-кп/991/90/26

У Х В А Л А

04 травня 2026 року місто Київ
Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду в складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України, 
за участю:
прокурорів ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (далі - Апеляційна палата) перебуває кримінальне провадження № 52023000000000169, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Вищого антикорупційного суду від 19.01.2026.
Цим вироком, суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначив йому відповідне покарання. Також, серед іншого, суд першої інстанції застосував до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 19.03.2026.
13.03.2026 Апеляційна палата продовжила строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 вироком від 19.01.2026, до набрання цим вироком законної сили.
До суду звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 з клопотанням, в якому просить змінити його клієнту запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт в будинку який його родина орендує для проживання або визначити заставу в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Зазначає, що стан здоров`я його клієнта істотно погіршився внаслідок загострення хронічного захворювання, лікування якого в умовах СІЗО є проблематичним. Крім того, у підзахисного діагностовано нетоксичний багатовузловий зоб, що передбачає спостереження та обстеження кожні пів року лікарем ендокринологом. Захист просить взяти до відома, що ОСОБА_5 розуміє ризики та наслідки порушення покладених на нього обов`язків, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, майнова шкода не завдана, має роботу та постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (дружина, двоє неповнолітніх дітей, які постійно проживають та навчаються в Україні) та є вимушеним переселенцем із Харкова в якому втратив житло. Також ОСОБА_5 піклується та допомагає своїй літній матері, яка потребує соціальних послуг із догляду, а також батьку - пенсіонеру, інваліду по зору.
Колегія суддів заслухала доповідь головуючої судді, вислухала пояснення та заперечення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, які стосуються вирішення питання, та дійшла таких висновків.
Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).
Частиною 1 статті 201 КПК України визначено, що, зокрема обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, мають право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.
Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 201 КПК України).
Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням, а стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
На переконання колегії суддів, зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому в контексті розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не переглядає рішення про його застосування, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання обвинуваченим чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.
Таким чином, колегія суддів констатує, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.
З огляду на зазначені положення закону колегії суддів під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити питання існування обставин, про які не було відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про застосування чи продовження запобіжного заходу, та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.
Зміст клопотання захисту зводиться до прохання змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити заставу. Свою позицію адвокат обґрунтовує погіршенням стану здоров`я клієнта, що потребує специфічного лікування поза межами СІЗО. Також захист вказує на міцні соціальні зв`язки: наявність двох неповнолітніх дітей, статус ВПО та необхідність догляду за літніми батьками, один з яких має інвалідність. Додатково наголошується на належній поведінці обвинуваченого, відсутності судимостей тощо.
Колегія суддів дослідила матеріали справи, у тому числі документи на які посилається сторона захисту, як на підставу для зміни запобіжного заходу, врахувала дані про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а також те, що вироком йому призначено суворе покарання у вигляді позбавлення волі, вирок законної сили на час подання клопотання не набрав, та доходить висновку, що запобіжний захід зміні не підлягає.
Наведені стороною захисту аргументи щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 та наявності ендокринного захворювання не можуть бути визнані новими обставинами в розумінні ст. 201 КПК України, які б однозначно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора. 
Зокрема, колегія суддів зазначає, що згідно з наданими медичними документами (консультація ендокринолога та ультразвукове дослідження щитоподібної залози від 02.06.2025), нетоксичний багатовузловий зоб був виявлений у ОСОБА_5 ще в червні 2025 року. Тоді ж лікар рекомендував здійснити контрольне обстеження через 6 місяців (тобто орієнтовно у грудні 2025 року).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до моменту ухвалення вироку (19.01.2026) обвинувачений перебував під запобіжним заходом у вигляді застави, а отже мав безперешкодну можливість звернутися до будь-якої медичної установи для проходження рекомендованого огляду. Проте захистом не надано суду жодних доказів того, що обвинувачений дотримувався рекомендацій лікаря та проходив обстеження у грудні 2025 року або пізніше, перебуваючи на волі. Така поведінка ОСОБА_5 свідчить про те, що він не вважав стан свого здоров`я таким, що потребує термінового медичного втручання, аж до моменту взяття під варту. 
Крім того, захистом не надано належних та допустимих медичних висновків, які б підтверджували, що на сьогодні цей та інші можливі діагнози є критичними або що необхідне лікування не може бути забезпечене медичною частиною установи виконання покарань.
Доводи щодо міцних соціальних зв`язків, наявності неповнолітніх дітей та необхідності догляду за літніми батьками вже були предметом ретельного дослідження як судом першої інстанції під час ухвалення вироку та обрання запобіжного заходу, так і колегією суддів під час вирішення питання продовження строку тримання під вартою та зміни запобіжного заходу, а тому не є нововиявленими фактами, що здатні нівелювати встановлені ризики. Навпаки, ухвалення обвинувального вироку із призначенням реального покарання у виді позбавлення волі суттєво посилює ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення відповідальності. 
Факт реєстрації обвинуваченого як внутрішньо переміщеної особи та оренда житла, яке не введене в експлуатацію і не має офіційної адреси, лише підтверджує неможливість забезпечення належного контролю за дотриманням цілодобового домашнього арешту. Сторона захисту належні й допустимі докази на підтвердження правового статусу об`єкта нерухомості, його державної реєстрації чи відомостей про законного власника, суду не надала Ба більше, у матеріалах справи відсутня згода власника приміщення на можливість застосування запобіжного заходу у цьому приміщені.
Наданий захистом договір про безоплатне користування майном лише підтверджує неможливість застосування домашнього арешту, оскільки в ньому прямо вказано, що предметом договору є земельна ділянка, на якій розташовано об`єкт незавершеного будівництва у складі двоповерхового будинку. Оскільки об`єкт не введений в експлуатацію, не має державної реєстрації як житлове приміщення та позбавлений офіційної поштової адреси, суд позбавлений можливості ідентифікувати це місце як належну адресу для направлення кореспонденції та забезпечення викликів до суду. Відсутність офіційного статусу житла унеможливлює виконання органом поліції своїх функцій щодо контролю за поведінкою обвинуваченого, що робить цей запобіжний захід недієвим для нівелювання ризику переховування. Таким чином, посилання на вказану адресу як на постійне місце проживання є неспроможними та не можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту за вказаним місцем проживання обвинуваченого.
Також колегія суддів враховує попередню процесуальну поведінку ОСОБА_5 , зокрема факти перебування у розшуку територіальним центром комплектування, що в сукупності із тяжкістю призначеного покарання робить застосування застави або домашнього арешту недостатнім для запобігання встановленим ризикам. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. 201, 331, 376, 405, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання сторони захисту залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя    ОСОБА_1 

Судді          ОСОБА_2 
ОСОБА_3