ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"20" травня 2026 р. Cправа № 902/219/26  

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Виноградського О. Є., за участю секретаря судового засідання Ганкіної А.Л., за участю:
представника позивача - Рябка С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці, в приміщенні Господарського суду Вінницької області справу № 902/219/26 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Аркмен” (місцезнаходження: вул. Зоряна, буд. 30, корпус А, с. Цибулів, Уманський район, Черкаська область, 19114, ідентифікаційний код юридичної особи: 41423974)
до: Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” (місцезнаходження: вул. Стеценка, буд. 57, м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область, 21009, ідентифікаційний код юридичної особи: 44796564)
про стягнення 127 125,56 грн
УСТАНОВИВ:
23.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Аркмен” звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” про стягнення заборгованості за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025 року у розмірі 127 125,56 грн, з яких: 113 816,23 грн – сума основного боргу, 1 064,06 грн – 3 % річних, 1 318,66 грн – інфляційних втрат, 10 926,61 грн – пені.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на підставі укладеного Договору поставки № 220825 від 22.08.2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю “Аркмен” поставлено відповідачу товар на загальну суму 168 613,55 грн, що підтверджуються спільно підписаними видатковими накладними № 502 від 22.08.2025 та № 704 від 11.11.2025 року.
Однак, всупереч умовам укладеного Договору, відповідач своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару належним чиним не виконав, здійснивши лише часткову оплату в загальному розмірі 54 797,32 грн.
За наведених обставин позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” з претензією щодо сплати заборгованості № 0602 від 06.02.2026 року. У відповідь на вказану претензію відповідач, листом № 247 від 10.02.2026 року, запропонував позивачу розстрочити сплату заборгованості відповідно до наданого графіку платежів. Втім, з урахуванням тривалого строку невиконання відповідача обов`язку з оплати поставленого товару, дана пропозиція позивачем прийнята не була. 
Таким чином, за Товариством з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” наявна заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 113 816,23 грн, у зв`язку з простроченням якої позивачем здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, які разом із сумою основного боргу заявлено до стягнення з відповідача.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 справу № 902/219/26 розподілено судді Виноградському О. Є.
Ухвалою судді Господарського суду Вінницької області від 27.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/219/26, яку вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.03.2026 року о 12:30 год.
Також, вищевказаною ухвалою суду було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” протягом п`яти днів з дати отримання ухвали надати суду докази оплати вартості поставленого товару у розмірі 113 816,23 грн за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025 року, а також запропоновано надати суду обґрунтований контррозрахунок сум, нарахованих позивачем.
Відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа, ухвала про відкриття провадження у справі доставлена як позивачу, так і відповідачу до Електронних кабінетів ЄСІТС – 28.02.2026, про що в матеріалах справи містяться відповідні довідки.
04.03.2026 до суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Аркмен” – адвоката Рябка С.О. надійшла заява № 040326 від 04.03.2026 (вх. канц. суду № 01-30/2251/26 від 04.03.2026) про вступ у справу як представника.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.03.2026 суд постанови задовольнити заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Аркмен” Рябко Сергія Олександровича від 04.03.2026 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. канц. суду № 01-30/2255/26 від 04.03.2026).
За наслідками проведеного судового засідання суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 902/219/26 до судового розгляду по суті на 22.04.2026 о 14:30 год., про що постановив відповідно протокольну ухвалу від 25.03.2026 .
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 26.03.2026 суд постановив повідомити учасникам справи, що судове засідання з розгляду справи № 902/219/26 по суті відбудеться 22.04.2026 о 14:30 год.
За результатами слухання справи 22.04.2026 судом постановлено ухвалу у протокольній формі про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 20.05.2026 о 14:30 год.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.04.2026 суд постановив повідомити учасникам справи, що судове засідання з розгляду справи № 902/219/26 по суті відбудеться 20.05.2026 о 14:30 год.
На визначену судом дату в судове засідання з`явився представник позивача – Рябко С.О.
Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зауважує, що відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа, ухвала Господарського суду Вінницької області від 23.04.2026, якою повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи № 902/219/26 по суті відбудеться 20.05.2026 о 14:30 год., була доставлена відповідачу до Електронного кабінету ЄСІТС – 24.04.2026 о 09:43 год., та у відповідності до положень ч. 6 ст. 242 ГПК України, вважається врученою 24.04.2026 року.
За наведених обставин, суд вважає, що ним вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про судове провадження у даній справі.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, провівши стадію дослідження доказів та, відповідно до частини 1 статті 219 ГПК України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.
Після перерви, судом, згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 1 статті 240 ГПК України, проголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) рішення.
У визначений судом строк відзиву на позовну заяву, а також доказів оплати вартості поставленого товару у розмірі 113 816,23 грн за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025 року, від відповідача до суду не надходило.
За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
22.08.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Аркмен” (далі – Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” (далі – Покупець) укладено Договір поставки № 220825 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукти харчування (надалі іменується Продукція), а Покупець прийняти та оплатити Продукцію в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.
Під додатками до цього Договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, узгоджені постачальником замовлення Покупця, рахунки, видаткові та податкові накладні, тощо (п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 2.1. загальна сума Договору дорівнює сумам усіх видаткових накладних на товар, поставлених за цим Договором.
За умовами п. 2.2. Договору Покупець здійснює оплату за поставлений Товар протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дня прийняття Продукції.
Оплата товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, в національній валюті України - гривні (п. 2.3. Договору). 
Товар поставляється партіями, кількість, об`єм та строки поставки яких узгоджуються Сторонами додатково (п. 3.1. Договору). 
Згідно із п. 3.3. Договору отримання товару Покупцем здійснюється згідно видаткової накладної. Право власності і ризики випадкової загибелі або випадкового пошкодженого товару переходить до Покупця з моменту отримання Товару Покупцем, що підтверджується підписанням видаткової накладної.
Відповідно до п. 4.1. Договору в разі невиконання або неналежного виконання умов договору Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.
Пунктом 4.2. Договору визначено, що у випадку прострочення оплати Покупцем поставленого товару останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від вартості поставленого та неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення оплати Товару.
Договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2026 року.
Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, які допущені під час строку дії договору (п.6.2. Договору).
Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб без будь-яких зауважень.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем за період дії Договору здійснено поставку товару на загальну суму 168 613,55 грн, що підтверджуються спільно підписаними видатковими накладними № 502 від 22.08.2025 на суму 118 318,38 грн та № 704 від 11.11.2025 року на суму 50 295,17 грн.
Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб, не містять претензій щодо якості чи кількості отриманого товару або строків його поставки, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.
Однак, як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” не виконало в повному обсязі своїх зобов`язань за Договором в частині повної оплати вартості поставленого товару, що підтверджується наступними платіжними інструкціями:
- № 1789 від 11.09.2025 року на суму 12 643,13 грн;
- № 1270 від 18.09.2025 року на суму 9 706,67 грн;
- № 1322 від 25.09.2025 року на суму 4 198,29 грн;
- № 1354 від 02.10.2025 року на суму 3 264,79 грн;
- № 1388 від 09.10.2025 року на суму 1 812,70 грн;
- № 1423 від 16.10.2025 року на суму 1 641,80 грн;
- № 1487 від 29.10.2025 року на суму 1 164,20 грн;
- № 1537 від 06.11.2025 року на суму 601,98 грн;
- № 1650 від 28.11.2025 року на суму 4 548,93 грн;
- № 1692 від 05.12.2025 року на суму 4 302,03 грн;
- № 1766 від 19.12.2025 року на суму 5 208,08 грн;
- № 108 від 26.01.2026 року на суму 5 704,72 грн.
З урахуванням здійснених відповідачем платежів за визначеними видатковими накладним, позивач зазначає про наявність у останнього заборгованості з оплати вартості поставленого товару в розмірі 113 816,23 грн.
Матеріали справи містять Акти звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2025 по 11.02.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Аркмен” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025 року, з якого вбачається наявність заборгованість за відповідачем у розмірі 113 816,23 грн.
У зв`язку з невиконання відповідачем в повному обсязі своїх зобов`язань за Договором в частині оплати вартості поставленого товару, позивачем було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” претензією щодо сплати заборгованості № 0602 від 06.02.2026 року. 
У відповідь на вказану претензію відповідач, листом № 247 від 10.02.2026 року, повідомив позивача про складне становище Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” у зв`язку з яким останнє не має можливості сплатити означену заборгованість одним платежем та запропонував позивачу розстрочити її оплату відповідно до наданого графіку платежів. Втім, з урахуванням тривалого строку невиконання відповідача обов`язку з оплати поставленого товару, дана пропозиція позивачем прийнята не була. 
За наведених обставин, позивач звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” заборгованості за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025 року у розмірі 127125,56 грн, з яких: 113 816,23 грн – сума основного боргу, 1 064,06 грн – 3 % річних, 1 318,66 грн – інфляційних втрат, 10 926,61 грн – пені.
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений Договір поставки № 220825 від 22.08.2025 року.
Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю “Аркмен” на виконання умов Договору поставки на виконання умов Договору поставки № 220825 від 22.08.2025 року здійснено поставку товару Товариству з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” на загальну суму 168 613,55 грн.
Разом з тим, відповідачем, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, не здійснено оплату в повному обсязі вартості поставленого позивачем товару на вказану суму та не надано доказів, які б спростовували викладені у позові обставини.
Суд бере до уваги також те, що зі змісту листа № 247 від 10.02.2026, який було надіслано позивачу у відповідь на отриману претензію щодо погашення заборгованості, вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа трейд плюс" не заперечується факт наявності заборгованості з оплати вартості поставленого товару за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025. 
За умовами п. 2.2. Договору Покупець здійснює оплату за поставлений Товар протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дня прийняття Продукції.
Відповідно до п. 3.3. Договору отримання товару Покупцем здійснюється згідно видаткової накладної. Право власності і ризики випадкової загибелі або випадкового пошкодженого товару переходить до Покупця з моменту отримання Товару Покупцем, що підтверджується підписанням видаткової накладної.
Відтак, прострочення відповідачем оплати вартості отриманого товару виникло за спливом 45 календарних днів після його прийняття (за фактом підписання відповідних видаткових накладних), що кореспондується із приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України.
Перевіривши відповідність суми основного боргу до наявних у матеріалах справи видаткових накладних, а також наданих платіжних інструкцій, з яких вбачається часткове погашення відповідачем заборгованості з оплати вартості поставленого товару, судом встановлено, що заявлена до стягнення сума основного боргу обрахована арифметично правильно.
Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі № 913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. 
Враховуючи викладене, дослідивши усі обставини та надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, а також не надання відповідачем доказів на спростування обставин, наведених у позові, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 13 816,23 грн – основного боргу.
Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд враховує таке. 
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.
Згідно із п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Положеннями частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання
У випадку прострочення оплати Покупцем поставленого товару останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від вартості поставленого та неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення оплати Товару (п. 4.2. Договору).
Як убачається із наданого позивачем розрахунку до позовної заяви, нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені здійснюється з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості з оплати вартості поставленого товару, а період прострочення визначений згідно із п. 2.2. Договору, а саме за спливом 45 календарних днів з дня прийняття Продукції (за фактом підписання відповідних видаткових накладних).
За результатами перевірки правильності нарахування пені, здійсненої з урахуванням суми та строків прострочення оплати основної заборгованості за визначені позивачем періоди з використанням сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", судом установлено, що зазначена сума обрахована арифметично правильно, а отже, вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 926,61 грн за простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару є обґрунтованою.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Здійснивши перерахунок 3 % річних у розмірі 1 064,06 грн та 1 318,66 грн - інфляційних втрат, здійснених позивачем за відповідні періоди з використанням сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", судом встановлено, що зазначені суми обраховані арифметично правильно та перебувають в межах розрахунку суду.
Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши усі обставини та надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню з наведених вище мотивів. 
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3 328,00 грн.
При зверненні до суду з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю “Аркмен” заявлено вимогу майнового характеру (про стягнення 127 125,56 грн), розмір судового збору з якої становить – 3 328,00 грн.
Разом з тим, судом встановлено, що позовну заяву подано до суду через систему "Електронний суд" ЄСІТС, а відтак, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи за подання позовної заяви до суду позивачем, згідно платіжної інструкції № 985 від 20.02.2026 року сплачено судовий збір в розмірі 3 328,00 грн. При цьому правильна сума судового збору, яка підлягала сплаті Товариством з обмеженою відповідальністю “Аркмен” за подання позовної заяви до суду становила 2 662,40 грн (3 328,00 грн х 0,8 = 2 662,40 грн).
У зв`язку із відсутністю клопотання про повернення переплаченої суми, питання про повернення позивачу 665,60 грн судом не вирішується.
Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено повністю, то витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 662,40 грн покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 74, 76– 80, 129, 233, 236-242 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Аркмен” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” про стягнення заборгованості за Договором поставки № 220825 від 22.08.2025 року у розмірі 127 125,56 грн, з яких: 113 816,23 грн - сума основного боргу, 1 064,06 грн - 3 % річних, 1 318,66 грн - інфляційних нарахувань, 10 926,61 грн – пені задовольнити. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Основа трейд плюс” (місцезнаходження: вул. Стеценка, буд. 57, м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область, 21009, ідентифікаційний код юридичної особи: 44796564) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Аркмен” (місцезнаходження: вул. Зоряна, буд. 30, корпус А, с. Цибулів, Уманський район, Черкаська область, 19114, ідентифікаційний код юридичної особи: 41423974) 113 816,23 грн - основного боргу, 1 064,06 грн - 3 % річних, 1 318,66 грн - інфляційних нарахувань, 10 926,61 грн – пені та 2 662,40 грн - судових витрат зі сплати судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Згідно з частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
6. Примірник рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у підсистемі (модулі) ЄСІТС.
Повне рішення складено 22 травня 2026 р.

Суддя Олег ВИНОГРАДСЬКИЙ

віддрук. прим.:
1 - до справи