479/1341/25
2/479/166/26
Р І Ш Е Н Н Я
 
і м е н е м У к р а ї н и
06 травня 2026 року смтКриве Озеро
Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.
за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом №479/1341/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

учасники судового засідання:
позивач     ОСОБА_1 ,
представник позивача  адвокат Дулдієр О.А., за ордером серія ВЕ №1185517, 
виданий 18 лютого 2026 року,

відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача адвокат Доров А.О., за ордером серія ВЕ №1176814, виданий 28 листопада 2025 року,

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, 

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Вимоги позову мотивувала тим, що дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач не цікавиться нею, не проявляє батьківського піклування та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та її утриманню. У зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач вказувала, що з відповідачем перестала проживати, коли їх спільній дитині було декілька місяців. Зараз дитині дев`ять років. За вказані роки відповідач повністю самоусунувся від її виховання та утримування. Між батьком та дитиною повністю відсутній будь-який телефонний, електронний чи особистий контакт. Відповідач не виявляє жодного інтересу до її розвитку, не бере участі в її повсякденному житті, не цікавиться її успіхами та потребами. Позивач наголошувала, що з її боку ніколи не чинилося жодних штучних перешкод відповідачу у спілкуванні, вихованні чи зустрічах із дитиною. Навпаки, вона завжди намагалася спонукати батька до виконання його обов`язків. Оскільки вона працює продавцем у сільському магазині, між нею та ОСОБА_2 час від часу відбувалися випадкові зустрічі за місцем її роботи. Під час яких, на думку позивача, вона закликала його проявити батьківську турботу, вийти на контакт із дитиною, зателефонувати їй. Проте всі ці усні звернення позивача були повністю проігноровані відповідачем. ОСОБА_2 не зробив жодної спроби зв`язатися з донькою, чим підтвердив своє свідоме та добровільне небажання бути батьком.
На сьогодні дитина дорослішає. Оскільки батько відсутній у її житті з перших місяців народження, дитина його не знає взагалі, не має з ним жодного контакту. Процес дорослішання дитини об`єктивно потребує постійного та оперативного вирішення широкого кола питань, зокрема щодо організації її навчання, оформлення документів, а також забезпечення належного лікування й отримання кваліфікованої медичної допомоги. Проте правовий статус ОСОБА_2 як батька створює штучні юридичні перешкоди. Потреба в отриманні формальних погоджень, дозволів чи спільних рішень від особи, яка роками не бере участі в житті дитини, ставить під пряму загрозу інтереси дитини, обмежує її право на своєчасне медичне втручання та повноцінний розвиток.
Представник позивача просив суд врахувати, що позбавлення відповідача батьківських прав у цьому випадку є не покаранням для нього, а необхідним та єдиним дієвим заходом захисту прав та законних інтересів самої дитини. Це дозволить усунути правовий тупик, надасть можливість матері оперативно і безперешкодно ухвалювати життєво важливі рішення, спрямовані виключно на благополуччя, здоров`я та майбутнє дитини.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з"являвся. З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, суд мав намір безпосередньо заслухати особисті пояснення відповідача щодо предмету спору. Проте відповідач у судові засідання не з`являвся, реалізувавши своє процесуальне право на участь у справі виключно через уповноваженого представника.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечуючи проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, та стверджував, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Крім того, він наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.
Представник третьої особи в судове засідання не з"явився.
Вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.
При розгляді даної справи, суд враховує положення ч.8, ч.9 ст.7 СК України згідно з якими регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Положеннями ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язанні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.1 ст.152 Сімейного Кодексу України регламентовано, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю та встановлена законом.
Згідно положень ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.
Як передбачено положеннями ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини - доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено даними актового запису про народження №84, складеного Первомайським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07 вересня 2017 року (а.с.8).
Позивач із 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.9). Наразі вони проживають однією родиною разом із дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та спільним сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено даними Витягів з реєстру Кривоозерської територіальної громади(а.с.6-7, 13).
Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є ученицею 3 класу Бурилівського ліцею Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджено даними довідки від 17 вересня 2025 року за вих.№73-19/01(а.с.11).
Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача вказує, що обмежене спілкування з дитиною ОСОБА_3 з боку батька є наслідком систематичного перешкоджання з боку матері дитини - позивача у справі, а не його небажання виконувати батьківські обов`язки. З метою захисту своїх прав та інтересів як батька дитини ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку побачень з дитиною(а.с65-67). Однак суду не надано результатів розгляду вказаної заяви, як і не надано підтверджень вчинення відповідачем подальших активних дій щодо захисту своїх прав у разі ігнорування заяви чи відмови органу опіки. Будь-яких доказів того, що мати дійсно створювала перешкоди у побаченнях із донькою, до суду не надано.
На даний час відповідач ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі, має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено даними свідоцтв про народження дітей(а.с.62,64), даними свідоцтва про шлюб(а.с.60).
Згідно висновку Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області як органу опіки та піклування від 12 лютого 2026 року за вих.№03-01/24-209 встановлено, що "батько дитини - ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Невдовзі після народження доньки, з літа 2018 року, відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились і вони почали проживати окремо. Згідно довідки та характеристики Бурилівського ліцею Кривоозерської селищної ради від 17 вересня 2025 року №73-19/01 на ученицю 3 класу ОСОБА_3 встановлено, що батько - ОСОБА_2 жодного разу не приходив до школи, не цікавиться життям доньки. ОСОБА_2 у вересні 2023 року звертався до Кривоозерського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , однак, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2023 року №484/489/23). 03 лютого 2026 року працівники служби у справах дітей Кривоозерської селищної ради провели бесіду з малолітньою ОСОБА_3 , з метою з?ясування думки дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька - ОСОБА_2 відносно неї. Малолітня на питання, хто такий ОСОБА_2 відповіла, що не знає таку людину, а своїм батьком вважає ОСОБА_4 , який, зі слів дитини, утримує її, одягає, купує подарунки, відвідує шкільні урочистості. Зокрема, ОСОБА_4 , який проходить службу в ЗСУ, відпросився на один день, щоб повести дівчинку до 1 класу. ОСОБА_2 на зазначеному заході не був присутній. Під час розмови з ОСОБА_1 стало відомо, що попри те, що наразі ОСОБА_2 сплатив заборгованість зі сплати аліментів, але зовсім не цікавиться життям доньки, не спілкується з нею, не вітає з днем народження. 05 лютого 2026 року відбулося чергове засідання Комісії, на якому розглядалось питання щодо надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_8 . Під час засідання члени Комісії в телефонному режимі поспілкувались з ОСОБА_2 , який розповів, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 зазначив, що бажає налагодити стосунки з донькою та відновити спілкування. Зізнався, що наразі не спілкується з малолітньою ОСОБА_3 , оскільки матір дівчинки - ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. ОСОБА_2 не зміг назвати дати народження малолітньої доньки - ОСОБА_2 та сказати, коли востаннє спілкувався з нею. Враховуючи вищевикладене, діючи згідно чинного законодавства, керуючись ст.164 Сімейного кодексу України, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради (протокол засідання від 05 лютого 2026 року №2), Кривоозерська селищна рада як орган опіки та піклування, надає висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с.31-32).
Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування Кривоозерської селищної ради ґрунтується на результатах обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 та аналізі реальних обставин її життя, які підтверджують, що біологічний батько повністю відсутній у житті доньки, не виявляє до неї жодного інтересу та не забезпечує її розвиток. Оцінюючи цей висновок у сукупності з іншими доказами та згідно з вимогами ч.5 та ч.6 ст.19 СК України, суд визнає його належним, обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини.
У судовому засіданні як свідки були допитані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не цікавився життям малолітньої дочки, попри проживання з нею в одному населеному пункті. Свідки зазначили, що ні позивач, ні близькі родичі дитини не чинили відповідачу жодних перешкод у спілкуванні. Навпаки, вони неодноразово закликали відповідача як батька брати участь у вихованні дитини, наголошуючи, що питання матеріального забезпечення не є пріоритетним порівняно з потребою дитини в особистому спілкуванні. Крім того, свідки вказали на випадки випадкових зустрічей відповідача та малолітньої ОСОБА_3 у громадських місцях (зокрема в магазині), під час яких відповідач не виявляв жодної реакції на присутність дочки, не намагався заговорити з нею чи привернути її увагу. Свідки одностайно стверджували про абсолютну байдужість батька до дитини.
До пояснень свідків ОСОБА_13 , яка є бабусею відповідача, ОСОБА_14 , яка є дружиною відповідача, суд має поставитися критично, оскільки останні є зацікавленими особами та членами його сім`ї. Їхні свідчення мали загальний характер і не містять конкретних відомостей про час, місце чи спосіб вчинення відповідачем спроб спілкування з дитиною, починаючи з часу розлучення батька з дитиною. З огляду на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів (письмових звернень до поліції, органу опіки чи суду), такі пояснення є суб`єктивними та не підтверджують факт реального перешкоджання з боку позивача. Твердження вказаних свідків про наявність перешкод є голослівними. ОСОБА_15 , ОСОБА_14 не змогли конкретизувати, коли саме та за яких обставин відповідач намагався побачити дитину. Враховуючи відсутність будь-якого підтвердження цих фактів, такі свідчення не відповідають критерію достовірності.
Суд також критично відноситься до свідчень свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні підтвердив лише факт дружніх стосунків із відповідачем, але не навів жодного конкретного факту турботи ОСОБА_2 про доньку, надання їй матеріальної допомоги чи спільного проведення часу. Це ще раз доводить, що виховання дитини ОСОБА_3 відбувалося поза життям відповідача, а його оточення не обізнане про будь-які прояви батьківського піклування з його боку.
Судом у присутності дитячого психолога ОСОБА_17 було заслухано думку дитини, ОСОБА_3 , яка повідомила, що проживає разом із матір`ю, "ОСОБА_20" та братиком у с. Бурилове, ходить до школи. Від "ОСОБА_20 " вона дізналася, що в неї є ще один батько. " ОСОБА_20 " показав його у TikTok; дитина його ніколи вживу не бачила й не спілкувалася з ним, він ніколи не телефонував їй, не передавав подарунків. Дитина повідомила, що дуже любить свого "папу ОСОБА_20 ", вважає його найкращим і наразі за ним дуже сумує, оскільки він уже тривалий час перебуває на війні. 
Опитувана в судовому засіданні дитина, у присутності дипломованого психолога, поводила себе цілком впевнено, розкуто та природно, не виявляючи ознак психологічного тиску, заляканості чи стороннього навіювання. Дитина змогла чітко, послідовно та відповідно до свого вікового розвитку сформулювати власну думку щодо умов проживання та виховання в сім`ї разом із матір`ю, братом та її чоловіком. Під час надання пояснень дитина висловила стійку прихильність до членів родини, а чоловіка матері ідентифікувала та називала "папою ОСОБА_20 ", що свідчить про формування між ними стійкого, позитивного емоційного зв`язку та сприйняття його як фактичного батька. Дослідивши поведінку дитини та її відповіді, судом не виявлено жодних сумнівів щодо здорового, сприятливого та психологічно комфортного життєвого клімату в теперішній сім`ї дитини, що повністю відповідає її найкращим інтересам.
Суд встановив, що позивач створила всі умови для повноцінного фізичного й духовного розвитку дитини, її навчання та підготовки до самостійного життя, зокрема: забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням; спілкується з нею в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує батьківськими обов`язками: не цікавиться навчанням і станом здоров`я дитини, не підтримує її розвиток, не забезпечує умов для проживання та освіти, не спілкується з дочкою та не надає їй моральної підтримки під час війни. Проживання відповідача в тому ж селі свідчить, що за наявності бажання він не був позбавлений можливості брати участь у житті дитини. Такі дії беззаперечно свідчать про ухилення від виконання батьківських обов`язків.
В ході судового розгляду підтверджено відсутність участі батька у вихованні дитини. Як вбачається із представлених доказів у їх сукупності, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками: жодним чином не цікавиться дитиною, не займається її вихованням і не виявляє батьківської турботи. Така поведінка батька є винною щодо дитини.
Виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулюванню батька до належного виконання своїх обов`язків. Суд кваліфікує поведінку відповідача як ухилення від виконання батьківських обов`язків, що згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Незважаючи на те, що відповідач та його представник не визнають позовні вимоги, посилаючись на наявність систематичних перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача, ці твердження мають характер голослівних припущень.
Суд наголошує, що відповідно до засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте відповідачем не надано жодного належного, допустимого, достовірного доказу, як-от звернення до органів опіки та піклування, заяв до поліції про чинення перешкод чи звернень до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини, які б підтверджували факт створення йому реальних перешкод.
Таким чином, відсутність будь-яких активних дій відповідача протягом тривалого часу щодо реалізації своїх батьківських прав та усунення ймовірних перешкод свідчить про його пасивну поведінку та фактичне небажання виконувати свої обов`язки. Суд розцінює посилання на перешкоди як спробу уникнути відповідальності за свідоме ухилення від виховання дочки.
Особливу увагу суд приділяє тому факту, що дитина наразі перебуває у віці дев`яти років - період активного психоемоційного розвитку та формування особистості. Протягом усього цього часу відповідач, будучи біологічним батьком, залишається фактично відсутнім у її житті. Дитина не лише не має з ним емоційного зв`язку, а й сприймає його як абсолютно чужу особу.
Така тривала пасивна позиція відповідача свідчить про повну втрату інтересу до дочки. Усвідомлення дитиною того, що її біологічний батько протягом дев`яти років не виявляв жодної ініціативи для спілкування, підтверджує, що ухилення від виконання батьківських обов`язків не є випадковим чи тимчасовим, а має стійкий та свідомий характер. Суд вважає, що за таких обставин збереження юридичного статусу батька за відповідачем не відповідає інтересам дитини та суперечить її праву на виховання в сім`ї, де вона відчуває справжню турботу та захист.
Суд повною мірою усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Проте в межах даної справи цей захід є не лише виправданим, а й єдиним можливим для захисту інтересів дитини.
Посилання представника відповідача на те, що такий захід є передчасним, суд оцінює критично, оскільки: 
- відповідач був відсутній у житті дитини протягом дев`яти років. Це не є випадковим епізодом чи тимчасовими труднощами - це свідомий вибір батька протягом майже десятиліття, що свідчить про сталий характер його поведінки; - навіть після відкриття провадження у справі відповідач не вчинив жодної реальної дії, яка б свідчила про його бажання виправитися (не ініціював зустрічей, не виявив інтересу до стану здоров`я дитини); - Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Мамчур проти України"), у кожній справі такого роду основна увага має бути приділена найкращим інтересам дитини. Для 9-річної дитини, яка не знає біологічного батька і сприймає іншу людину як татову фігуру, збереження юридичного зв`язку з відповідачем є лише формальністю, яка шкодить її психологічному добробуту; - з огляду на повне відчудження дитини від батька та його багаторічну пасивність, застосування судом заходів у вигляді "попередження" є недоцільним, оскільки вони не зможуть відновити втрачений роками емоційний зв`язок і лише створять стан правової невизначеності для дитини.
Таким чином, за умови повної відсутності батьківського піклування протягом такого тривалого часу, саме позбавлення прав є тим заходом, який відповідає реальному стану речей та забезпечує дитині стабільне середовище.
Виходячи з пріоритету забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи її дев`ятирічний вік та тривалу відсутність біологічного батька у її житті, що також підтверджується фахівцями органу опіки та піклування у відповідному висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Факт повної відсутності відповідача у житті малолітньої, встановлений судом на підставі аналізу доказів та показань свідків, свідчить про його свідоме самоусунення від батьківства. За таких обставин збереження юридичного статусу батьківства за ОСОБА_2 , за фактичної відсутності будь-якого духовного, емоційного та матеріального зв`язку з дочкою, суперечило б інтересам останньої.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 150, 155, 164, 171 СК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, -задовольнити. 

Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини -  ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Первомайськ Миколаївської області Україна, актовий запис про народження №84 від 07 вересня 2017 року, складений Первомайським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Миколаївській області.

Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати за сплату судового збору в сумі 1211,20 грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено - 15 травня 2026 року.

Суддя :