ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року 
м. Київ
справа №520/27800/25
адміністративне провадження № К/990/52836/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу, за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 (суддя - Панов М. М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 (колегія суддів у складі: Русанової В. Б., Бегунца А. О., П`янової Я. В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Військова академія (м. Одеса) 17.10.2025 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 170 625,81 гривень.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025, позовну заяву повернуто позивачеві на підставі пункту 4 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення у позивача права на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах, безпосередньо пов`язано з відмовою особи добровільно відшкодувати такі витрати протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення, врученого їй у визначений Порядком № 261 спосіб. Проте, дослідивши матеріали адміністративного позову, поданого Військовою академією (м. Одеса) до суду через підсистему «Електронний суд», суд першої інстанції установив, що позивачем не надано доказів направлення позивачу указаного повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, в установленому законом порядку.
Водночас суд першої інстанції, установивши, що з цим позовом Військова академія (м. Одеса) звернулася до суду 17.10.2025, дійшов висновку, що позивачем не було витримано визначений законом строк для досудового врегулювання спору.
Отже, ураховуючи те, що визначений законом строк для досудового врегулювання цього спору не сплив, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів позивачу.
Крім того, суд першої інстанції, дійшовши указаних висновків, послався також і на Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964).
Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дійшов висновку, що право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача. Водночас суд апеляційної інстанції установив, що такий строк закінчився 06.11.2025, а з позовною заявою позивач звернувся 17.10.2025. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів було передчасним.
Крім того, суд апеляційної інстанції також керувався положеннями Порядку № 964 і уважав слушними доводи позивача щодо помилкового застосування судом першої інстанції Порядку № 261, що регулює відносини із поліцейськими, оскільки відповідач є військовослужбовцем, проте дійшов висновку, що це не призвело до неправильного вирішення справи.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, Військова академія (м. Одеса) звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі № 520/27800/25, а справу направити для продовження розгляду.
Військова академія (м. Одеса) указує на помилковість застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Порядку № 261, який регулює порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських та необхідність застосування до спірних правовідносин Порядку № 964, який не містить такої вимоги щодо обов`язкового строку очікування чи способу вручення повідомлення, що підтверджує відсутність порушення позивачем досудового порядку.
Позиція інших учасників справи
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого, згідно з приписами частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
Рух касаційної скарги
16.12.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Загороднюка А. Г. для розгляду судової справи № 520/27800/25.
Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2025 відкрито касаційне провадження за скаргою Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2026 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Касаційне провадження у справі відкрите у зв`язку з оскарженням ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, зазначеної у частині другій статті 328 КАС України, та посилання скаржниці у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить із такого.
Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положеннями частини другої статті 122 КАС України установлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.
Абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.
Предметом цього позову є стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 170 625,81 гривень.
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 та підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Пунктом 1 Порядку № 964 визначено, що цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за наявності), у зв`язку з припиненням громадянства України та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (10 років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «з», «и» пункту 1, підпунктів «д», «е», «ж», «з» пункту 2 і підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - витрати).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг. Порядок розрахунку витрат встановлюється Міноборони та центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти.
Пунктом 5 Порядку № 964 передбачено, що витрати відшкодовуються в розмірі різниці суми витрат з утримання курсантів і витрат з утримання громадян України, що пройшли базову військову службу: курсантами, які навчалися менше встановленого законодавством строку базової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк базової військової служби, - за весь період навчання, який відповідає строку базової військової служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Верховний Суд наголошував на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 804/285/16).
Відповідно до юридичної позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, при зверненні до суду із подібними позовними заявами, суб`єкти владних повноважень користуються нормами щодо строку звернення до суду, передбаченими саме частиною п`ятою (місячний строк), а не частиною другою статті 122 КАС України (шести-, або тримісячний строк).
Отже, до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 420/9694/20).
Разом із тим, Верховний Суд неодноразово, акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19, від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19, від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, від 06.04.2023 у справі № 400/4280/20, від 11.05.2023 у справі № 400/4281/20.
Тобто саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на звернення до суду за відшкодуванням витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, виникає у позивача лише у випадку відмови такої особи добровільно відшкодувати витрати.
У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти від 29.07.2024, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 , курсант зобов`язується відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII.
Згідно з наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 07.10.2025 № 95-РС, відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу третього пункту 3 та пункту 5 розділу II Особливостей відрахування, поновлення та переведення курсантів, слухачів, ад`юнктів закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та наукових установ у системі Міністерства оборони України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 31.12.2024 № 877, солдата ОСОБА_1 , курсанта НОМЕР_1 навчальної групи першого навчального курсу факультету підготовки спеціалістів Десантно-штурмових військ та морської піхоти Військової академії (м. Одеса) спеціальності підготовки «Військове управління (за видами Збройних сил)» спеціалізації «Управління діями підрозділів десантно-штурмових військ», 07.10.2025 відраховано з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) через «невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за наявності)», та згідно частини одинадцятої статті 25 Закону № 2232-ХІІ, пункту 2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, 07.10.2025 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з солдатом ОСОБА_1 через «невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за наявності)».
Того ж дня (07.10.2025) відповідача було ознайомлено під розпис із довідкою-розрахунком № 1/55/1922 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) у сумі 170 625,81 гривень, згідно з якою він поставив підпис та написав, що з розрахунком не згоден.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що виникнення у позивача права на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах, безпосередньо пов`язано з відмовою особи добровільно відшкодувати такі витрати протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення, врученого їй у визначений Порядком № 261 спосіб. Установивши, що з цим позовом Військова академія (м. Одеса) звернулася до суду 17.10.2025, суд дійшов висновку, що позивачем не було витримано визначений законом строк для досудового врегулювання спору. Отже, ураховуючи те, що визначений законом строк для досудового врегулювання цього спору не сплив, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів позивачу.
Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача. Водночас суд апеляційної інстанції установив, що такий строк закінчився 06.11.2025, а з позовною заявою позивач звернувся 17.10.2025. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів було передчасним.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про повернення позовної заяви, водночас суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача, з огляду на таке.
Так, суд апеляційної інстанції установив, що відповідача було ознайомлено під розпис із довідкою-розрахунком № 1/55/1922 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) в сумі 170 625,81 гривень, згідно з якою він поставив підпис та написав, що з розрахунком не згоден.
Відповідно до юридичної позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, факт незгоди відповідача із сумою та необхідністю її відшкодувати, не дає підстав уважати, що відбулося порушення прав позивача до закінчення строку на добровільне відшкодування, оскільки відповідач, одночасно заявивши незгоду із відшкодуванням у повідомленні, не обмежений у встановлений строк здійснити відповідне відшкодування в добровільному порядку.
Водночас Верховним Судом за допомогою функціоналу комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» витребувано електронну справу № 520/27800/25 та установлено, що у довідці-розрахунку від 07.10.2025 № 1/55/1922 графа із зобов`язанням сплатити суму заборгованості на рахунок Військової академії (м. Одеса) до певної дати не заповнена - відсутня дата та підпис відповідача.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2024 у справі № 400/210/21 уважав помилковими міркування суду апеляційної інстанції про те, що частина десята статті 25 Закону № 2232-XII не вимагає обов`язкового досудового врегулювання спору, з огляду на те, що сама по собі обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса), та з розміром таких витрат, не може слугували підставою для їх стягнення у судовому порядку, тому що у розрахунку не визначено строк добровільного відшкодування відповідачем цих витрат.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.02.2024 у справі № 400/210/21 дійшов висновку, що обізнаність відповідача з розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням в академії, не є рівнозначним наданню йому часу на добровільне відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що позивач після відрахування відповідача з навчання у Військовій академії (м. Одеса), розірвання контракту про навчання повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Військовій академії (м. Одеса), зазначити загальну суму відшкодування у наказі про виключення зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса) та надати час для добровільного відшкодування понесених витрат. І лише у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, позивач міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом, про що указує положення пункту 6 Порядку № 964. 
Поруч із цим, ураховуючи, що у довідці-розрахунку від 07.10.2025 № 1/55/1922 не указано, який саме строк наданий ОСОБА_1 для погашення заборгованості, то фактично останній не був обізнаний про терміни, протягом яких він має добровільно сплатити витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса).
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про недоведення позивачем факту відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса), а отже, зважаючи на положення частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 6 Порядку № 964, у Військової академії (м. Одеса) були відсутні законні підстави для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення таких витрат. Тобто, у даному випадку, звернення позивача до суду є передчасним.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо повернення позовної заяви, однак із помилкових мотивів щодо визначення строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача.
Окрім того, установлено, що суд апеляційної інстанції, констатуючи застосування судом першої інстанції норм права, що не підлягали застосуванню, а саме - Порядку № 261, зміни мотивів оскаржуваної ухвали не здійснив. Також суд апеляційної інстанції керувався положеннями Порядку № 964, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час розгляду цієї справи в суді касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Згідно з частиною першою статті 351 КАС України суд касаційної інстанції суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 351 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Верховний Суд погоджується з висновком судів першої і апеляційної інстанцій про повернення позовної заяви Військової академії (м. Одеса) з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 169 КАС України, водночас оскільки судові рішення цих судів містять помилкові мотиви щодо визначення строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача, уважає за необхідне змінити судові рішення в частині цих мотивів.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової академії (м. Одеса) задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі 520/27800/25 змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі 520/27800/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко А.В. Жук   А.Г. Загороднюк