КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/7188/26 Головуючий у суді І інстанції Проскурня О.І.
Провадження № 33/824/2589/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Вака Михайла Юрійовича на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто з нього у дохід держави судовий збір у сумі 665,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Вако М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки була ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що суд першої інстанції не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи. 
Наголошує, що 07 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення її розгляду, однак така заява, попри її долучення до матеріалів справи, по суті розглянута не була. При цьому захиснику не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, після чого судом ухвалено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності. У зв`язку з цим, порушено право на захист та на правову допомогу.
Також вказує, що суд дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 повторності адміністративного правопорушення, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП. Наголошує, що до матеріалів справи не було долучено належним чином завірену копію постанови серії ЕНА № 6193057 від 21 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім цього, стверджує, що зазначена постанова оскаржується до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, а остаточне рішення у справі станом на момент розгляду не ухвалене. У зв`язку з цим вказує, що постанова не набрала законної сили, а тому відсутні належні докази повторності правопорушення протягом року.
Зазначає, що інших доказів, які б підтверджували повторне вчинення адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах, а кваліфікуюча ознака повторності належним чином не підтверджена. Відповідно до статті 62 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. Також вказує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності та дотримання стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Стверджує, що суд не мав права самостійно відшукувати докази винуватості особи або перебирати на себе функції сторони обвинувачення. Наявні у справі докази не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а тому не можуть бути достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. У зв`язку з цим вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Вака М.Ю., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 09 березня 2026 року серії ЕПР1 № 610349, 09 березня 2026 року о 12:45 год у м. Києві по вул. Олега Мудрака (Генерала Наумова), 64, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування повторно протягом року 21 листопада 2025 року, чим порушив п. 2.1.а ПДР України.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідальність за зазначеною частиною ст. 126 КУпАП передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, не маючи права керування, правопорушення вчинено повторно протягом року.
Посилання суду першої інстанції на постанову ЕНА № 6193057 від 21 листопада 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, є безпідставним, оскільки на момент зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, а саме 09 березня 2026 року, зазначена постанова не набрала законної сили.
Відповідно до вимог ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Як вбачається з долученого до матеріалів справи відеозапису, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив, що триває судовий розгляд справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Крім того, на підтвердження зазначених доводів 15 травня 2026 року адвокатом Вако М.Ю. було подано до апеляційного суду клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.
Із наданих документів вбачається, що 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій та скасування постанови ЕНА № 6193057 від 21 листопада 2025 року. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.
Таким чином, на момент зупинки ОСОБА_1. працівниками поліції правомірність винесення працівниками поліції постанови ЕНА № 6193057 від 21 листопада 2025 року була предметом судового оскарження, а остаточного судового рішення щодо законності зазначеної постанови не існувало. Станом на день розгляду апеляційної скарги рішення у справі № 215/9689/25 не ухвалено.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що, як на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і на момент розгляду справи місцевим судом постанова ЕНА № 6193057 від 21 листопада 2025 року була оскаржена, а відтак не набула законної сили.
Зазначене не давало суду першої інстанції підстав посилатись на вказану постанову, як на належний доказ підтвердження наявності факту притягнення 21 листопада 2025 року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а відтак і кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП під час його зупинки працівниками поліції 09 березня 2026 року.
Інший підхід до врахування, постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка оскаржується, фактично знівелював би гарантоване ст. 55 Конституції України право кожної особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 протягом року до 09 березня 2026 року керував транспортними засобами, не маючи права керування, матеріали справи не містять.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчинення адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність у діях водія складу зазначеного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в його діях складу зазначеного правопорушення, а тому постанова Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Вака Михайла Юрійовича задовольнити.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення - скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб