ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/36763/25 Суддя першої інстанції: Войтович І. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Файдюка В.В.
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1, ГУ ПФ в м. Києві), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання на денній формі у вищому навчальному закладі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати з 14.11.2016 до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 з 14.11.2016 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 27.12.2023 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Верховного Суду від 29.03.2024 № 1264/0/2-24, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФ в Івано-Франківській області).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 позов задоволено повністю:
- визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській області (ЄДРПОУ : 20551088, 76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15) від 14.02.2025 № 930020835495 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. № 16, код ЄДРПОУ: 42098368) зарахувати з 14.11.2016 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 з 14.11.2016 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 на підставі довідки виданої Верховним Судом від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 у розмірі 84% суддівської винагороди починаючи з 27.12.2023;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі довідки виданої Верховним Судом від 29.03.2024 № 1264/0/2-24 у розмірі 84% суддівської винагороди починаючи з 27.12.2023 з урахуванням здійснених виплат.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в силу усталеної практики Верховного Суду щодо застосування норм законодавства України, яке регламентує статус суддів у відповідний період, половина строку навчання за денною формою, а також період проходження строкової військової служби підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та враховується при визначенні розміру довічного грошового утримання. Крім того, суд підкреслив, що довідка Верховного Суду, видана станом на 27.12.2023, є підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Свою позицію обґрунтовує, зокрема, тим, що чинним законодавством не передбачено зарахування військової служби та навчання до стажу роботи на посаді судді, що свідчить про відсутність підстав для проведення перерахунку, а норми, на які посилається суд першої інстанції, втратили чинність. Крім того, наголошує, що вимоги про перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у визначеному відсотковому розмірі суддівської винагороди є передчасними, оскільки питання зарахування стажу ще не вирішувалося. Окремо наголошує на пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі за цією апеляційною скаргою, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що законодавством передбачено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, а строкову військова служба та навчання до таких не віднесено. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційні скарги не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 28.04.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 - скасувати в частині, виходячи з такого. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 03.05.1977 по 07.06.1979 ( 2 роки 1 місяць 5 днів) проходив військову строкову службу, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 . Відповідно до відомостей з диплому серії НОМЕР_3 позивач навчався на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту з 01.09.1979 по 27.06.1983 (3 роки 9 місяців 26 днів).
Крім того, згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 працював на посадах судді у судах різних інстанцій з 15.08.1983 по 14.11.2016.
Матеріали справи свідчать, що позивачу було з 14.11.2016 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з 76% суддівської винагороди.
Верховним Судом 29.03.2024 видано ОСОБА_1 довідку №1264/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 27.12.2023.
На підставі указаної довідки позивачу було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023 виходячи з 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою, в якій просив здійснити з 27.12.2023 перерахунок встановленого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді і визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди у розмірі 84% із розрахунку 50% за 20 років роботи на посаді судді (врахувавши 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років) та здійснити відповідні виплати.
За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювався ГУ ПФ в Івано-Франківській області, яке рішенням від 14.02.2024 № 930020835495 відмовило позивачу у зарахуванні половини строку навчання за денною формою на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та військової служби до стажу роботи на посаді судді з підстав, що такий стаж дає право судді лише на відставку, а не на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 19, 21, 22, 64 92, 126 Конституції України, ст. ст. 137, 142 та п. п. 2, 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ), Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» від 21.11.2023 №3481-ІХ (далі - Закон №3481-ІХ), Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 (далі - Указ №584/95), постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова №865) і ряду інших підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби, а також перерахунку у зв`язку із підвищенням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.
За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.
Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. 
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
У рішенні від 24.06.1999 № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 визначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Згідно з п. 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Положеннями Європейської хартії від 10.07.1998 про закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).
Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).
Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).
Крім того, у наведеному вище рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд України також встановив, що аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. 
Матеріали справи свідчать, що на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом №2453-VІ, який визначав організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Судовою колегією враховується, що згідно із ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
У свою чергу, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до абз. 3 ст. 1 Указу № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 згаданого Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 01.01.2012.
У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби.
Указані висновки узгоджуються із позицією, викладеною, зокрема, в постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 498/337/17, від 20.04.2021 у справі № 344/5707/19, від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21, від 28.08.2023 у справі № 360/6255/21, від 26.09.2023 у справі № 580/1983/20.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальний стаж судді, який дає право позивачу на відставку і отримання ним щомісячного довічного грошового утримання, включає:
1) строкову військову службу з 03.05.1997 по 07.06.1979 (2 роки 1 місяць 5 днів);
2) половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979 по 27.06.1983 (1 рік 10 місяців 28 днів).
Згідно з ч. 3 ст. 3 ст. 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди, а за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач має право на визначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84 % суддівської винагороди, з яких 50 % за 20 повних років роботи на посаді судді та 34 % за 17 повних років понад (17 років х 2 %).
Відтак рішення ГУ ПФ в Івано-Франківській області від 14.02.2025 №930020835495 щодо відмови при здійсненні перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці врахувати строкову військову службу та половину строку навчання у Харківському юридичному інституті є, як правильно зазначено судом першої інстанції, протиправним і таким, що порушують права позивача на належний розмір грошового утримання судді у відставці, а тому підлягає скасуванню.
Поряд з іншим, колегією суддів враховується, що Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.10.2008 №3-1 (далі - Порядок №3-1).
Правила перерахунку щомісячного довічного грошового утримання органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, визначені розділом IV указаного Порядку.
Відповідно до п. 1 розд. IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно з абз. 1 п. 6 розд. IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.
При цьому п. 9 розд. IV Порядку №3-1 передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, на переконання колегії суддів, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Указані висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20.
У свою чергу, питання розміру суддівської винагороди суддів вищих спеціалізованих судів України, зокрема, Вищого адміністративного суду України, тривалий час не було врегульовано.
27.12.2023 набрав чинності Закон №3481-ІХ, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено пунктом 14-4 такого змісту:
«У разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених цим Законом, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.
Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами), мають право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.
Особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці».
Отже, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за Законом №3481-ІХ виникло у позивача, як судді Вищого адміністративного суду України у відставці, з 27.12.2023, тобто з моменту набрання чинності вказаним Закону.
На виконання вимог Закону №3481-ІХ Верховним Судом видано ОСОБА_1 довідку від 29.03.2024 №1264/0/2-24 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 27.12.2023. 
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач має право на перерахунок його довічного грошового утримання на підставі цієї довідки з 27.12.2023. 
Посилання ГУ ПФ в Івано-Франківській області на те, що вимоги про перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Верховного Суду від 29.03.2024 №1264/0/2-24, є передчасними, оскільки питання зарахування стажу до обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ще не вирішувалося, колегія суддів оцінює критично, оскільки перерахунок на підставі згаданої довідки вже був проведений ГУ ПФ в м. Києві з 27.12.2023. Спір же у цій справі як раз і стосується правильності обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відсотковому відношенні до суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, та, як було встановлено вище, обчислений неправильно з огляду на протиправне неврахування до стажу роботи позивача на посаді судді періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання.
Водночас, що стосується аргументів апеляційної скарги ГУ ПФ в Івано-Франківській області про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом в частині, що стосується здійснення перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14.11.2016, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 сформував висновки щодо застосування строку звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Хоча предметом спору у цій справі є перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, а не пенсії, проте це не змінює загальних підходів у питанні застосування процесуальних строків. Слід враховувати, що довічне грошове утримання є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий судді у відставці, який його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації чи був здійснений належний перерахунок, з якого прожиткового мінімуму обчислений, або отримати довідку та звернутись із заявою для здійснення перерахунку.
При цьому Закон України «Про судоустрій і статус суддів» чи будь-який інший нормативний акт в частині, що регулює питання виплати довічного грошового утримання не встановлює спеціальних строків щодо захисту прав суддів у відставці, зокрема, звернення до суду із позовом про перерахунок та виплату довічного грошового утримання.
Отже, з дня отримання довічного грошового утримання особою, якій воно призначене, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Указана позиція щодо початку обчислення строку звернення до суду із позовом щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці сформульована Верховним Судом у постановах від 25.03.2026 у справі №340/519/25, від 24.02.2025 у справі №260/9791/23, від 13.11.2024 у справі №340/156/24.
Як було встановлено раніше, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 отримує з 14.11.2016. Відтак, не пізніше ніж з грудня 2016 року позивач мав бути обізнаний як з розміром належної до виплати суми такого утримання, так й порядком її обчислення та зарахованими для цього періодами стажу.
Колегія суддів зазначає, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
У свою чергу, позивачем не доведено наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом в частині позовних вимог, що стосуються здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14.11.2016. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подання позивачем у липні 2025 року позовної заяви, за відсутності належного обґрунтування причин зволікання з оскарженням рішення в частині правильності призначеного довічного грошового утримання з 14.11.2016, вчинено поза межами процесуального строку, встановленого законом.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача у 2016-2024 роках до органу ГУ ПФ в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному юридичному закладі, як того вимагає закон.
Відтак, звернення позивача до відповідача із заявою від 07.02.2025 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці отримання рішення від 14.02.2025 за наслідками такого звернення не змінює момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, адже, як було встановлено раніше, довічне грошове утримання судді у відставці є щомісячною виплатою.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 цієї Конвенції.
Судовою колегією враховується, що за усталеною практикою Верховного Суду правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч. ч. 3 і 4 ст. 123 КАС України).
Аналогічні правила, за висновками Верховного Суду, КАС України розповсюджує й під час перегляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях.
На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд вказував у постановах від 11.02.2021 у справі №140/2046/19, від 10.06.2020 у справі №620/1715/19, від 23.09.2020 у справі №640/5645/19, від 03.12.2020 у справі №817/660/18, від 17.03.2021 у справі №160/3092/20, від 18.03.2021 у справі № 640/23204/19, від 20.04.2021 у справі №640/17351/19, від 14.07.2022 у справі №380/10649/21, від 09.06.2022 у справі №160/15960/20, від 05.05.2022 у справі №420/6134/21.
Зокрема, у постанові від 10.11.2022 у справі №320/11921/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
«КАС України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.
Разом з цим, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.
Колегія суддів вважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.
Таким чином суд апеляційної інстанції повинен був вжити заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку.
Зі змісту оспорюваного судового рішення слідує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати причини пропуску строку звернення до суду».
Такий правовий підхід у застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду визначений й у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 (справа №380/10649/21) та від 28.08.2023 (справа №400/11304/21).
Поряд з цим, враховуючи вказані позиції Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавав заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом. Будь-якої оцінки питанню дотримання позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом судом першої інстанції не надано попри те, що на пропуску строку звернення до суду наголошувало ГУ ПФ в Івано-Франківській області у відзиві на позов.
У свою чергу, правильність висновків Київського окружного адміністративного суду, у тому числі щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, оскільки порушення судом відповідних норм процесуального права, як було встановлено раніше, є одним з доводів апеляційної скарги відповідача-2.
До того ж, позивач, отримавши копію апеляційної скарги ГУ ПФ в Івано-Франківській області 08.01.2026, правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався, а відтак не надав будь-яких пояснень на спростування аргументів апеляційної скарги щодо недотримання строків звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Не надано таких доказів чи пояснень і до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, при зверненні 21.07.2025 до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, а тому позовні вимоги за період з 14.11.2016 по 26.12.2023, тобто в частині, що стосуються перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до дня його перерахунку з 27.12.2023 на підставі довідки Верховного Суду від 29.03.2024 №1264/0/2-24, підлягають залишенню без розгляду.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачу було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023 на підставі довідки Верховного Суду від 29.03.2024 №1264/0/2-24 згідно з рішенням ГУ ПФ в м. Києві від 09.05.2024 №930020835495. Відтак, спірним у цій справі є не право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.12.2023, а розмір відсотковий розмір такої виплати по відношенню до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який обчислений відповідачем-1 без урахування періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному юридичному закладі.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом:
- визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФ в Івано-Франківській області від 14.02.2025 №930020835495 про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів;
- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки від 29.03.2024 № 1264/0/2-24, виданої Верховним Судом, у розмірі 84% суддівської винагороди починаючи з 27.12.2023 з урахуванням здійснених виплат.
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір за період з 14.11.2016 по 26.12.2023, позовні вимоги щодо якого підлягали залишенню без розгляду, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, а також неправильно визначивши суть спірних правовідносин в частині, що стосується перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 29.03.2024 №1264/0/2-24.
Згідно з п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Приписи ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених 240 цього Кодексу.
Положення п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позову із залишенням позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог за період з 14.11.2016 по 26.12.2023.
Керуючись статтями 123, 240, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким:
1. Позовні вимоги за період з 14 листопада 2016 року по 26 грудня 2023 року - залишити без розгляду.
2. Позовні вимоги за період з 27 грудня 2023 року - задовольнити частково.
3. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15; код ЄДРПОУ 20551088) від 14 лютого 2025 року №930020835495 про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; код ЄДРПОУ 42098368) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби терміном 2 роки 1 місяць 5 днів та половину часу навчання на денній формі Харківського юридичного інституту терміном 1 рік 10 місяців 28 днів.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; код ЄДРПОУ 42098368) здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки від 29 березня 2024 року № 1264/0/2-24, виданої Верховним Судом, у розмірі 84% суддівської винагороди, починаючи з 27 грудня 2023 року з урахуванням здійснених раніше виплат.
6. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини першої статті 263, пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення виготовлено 30 квітня 2026 року.