Номер провадження 2-а/754/197/26
Справа №754/4816/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
10 червня 2026 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.02.2026 Постановою інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві, старшим лейтенантом поліції Струком В. В. на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що Постанова ухвалена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню, що дії інспектора неправомірні, так як позивач не порушував Правил дорожнього руху України, просить суд визнати дії інспектора протиправними та скасувати постанову серії ЕНА № 6651189 від 11.02.2026.
01.04.2026 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
16.04.2026 до суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що 11.02.2026 о 14:05 в м. Києві по вул. Мілютенка 28, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та категорично відмовився пред`явити документи. Особу встановлено по базі ІПНП з фотокартки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, що призвело до застосування до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. Вказують, що на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. Зазначають, що під час розгляду справи інспектор не створював перешкод для реалізації права на отримання правової допомоги як безпосередньо на місці, так і в телефонному режимі. Також зазначають, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1456 від 29.12.2021 «Про затвердження Порядку перевірки документів у осіб та огляду транспортних засобів під час дії воєнного стану», уповноважені особи, зокрема поліцейські, мають право зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи водіїв без необхідності фіксації додаткових індивідуальних підстав для кожної зупинки. Отже, зупинка транспортного засобу позивача була здійснена на законних підставах, а працівник поліції діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством. На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
20.04.2026 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, витребувано у Департаменту патрульної поліції відеодиск із записом події, яка відбулась 11.02.2026 о 14:05 в м. Києві по вул. Мілютенка 28, під час зупинки ОСОБА_1, що призвело до складання постанови серії ЕНА № 6651189 від 11.02.2026.
05.05.2026 до суду від Департаменту патрульної поліції, на виконання ухвали суду, надійшов оптичний диск із відеозаписом події, яка відбулась 11.02.2026.
Станом на 10.06.2026 закінчились строки для подання додаткових документів/доказів, а відтак, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Стаття 242 КАС України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд установив такі факти та їх правовідносини.
11.02.2026 Постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА № 6651189, складеного інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону, полк-2 Управління патрульної поліції в м. Києві, старшим лейтенантом поліції Струком В. В., на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до постанови Серії ЕНА № 6651189 від 11.02.2026, зазначено, що 11.02.2026 о 22:27 в м. Києві по вул. Мілютенка 28, ОСОБА_1 категорично відмовився пред`явити документи. Особу встановлено по базі ІПНП з фотокартки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, що призвело до застосування до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн
Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1456 від 29.12.2021 «Про затвердження Порядку перевірки документів у осіб та огляду транспортних засобів під час дії воєнного стану», уповноважені особи, зокрема поліцейські, мають право зупиняти транспортні засоби та перевіряти документи водіїв без необхідності фіксації додаткових індивідуальних підстав для кожної зупинки.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Згідно із п. 2.4.а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);
в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, на механічних транспортних засобах дорожньо-експлуатаційної служби, на транспортних засобах спеціального, спеціалізованого призначення та на транспортних засобах із розпізнавальним знаком "Діти";
г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про перевезення небезпечних вантажів";
ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка";
д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).
Частиною 1 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Як убачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови Серії ЕНА № 6651189 від 11.02.2026 стало те, що водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 при цьому категорично відмовився пред`явити документи.
Однак як убачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, яка була надана стороною відповідача до суду, працівники поліції перебуваючи на мобільному блок пості, зупинили автомобіль «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 . Після зупинки транспортного засобу працівник поліції попросив водія пред`явити будь-який документ, що посвідчує особу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1456. Водій, після спілкування з поліцейським, та запитань про причину його зупинки, пред`явив документи поліцейському. При цьому перевіряючи документи, який пред`явив ОСОБА_1 , поліцейський ще тричі просив показати їх ближче. А після того, як ОСОБА_1 заховав документи, поліцейський знову поросив пред`явити документи для перевірки, на що ОСОБА_1 відповів: «Я ж показав».
У подальшому, як убачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на ОСОБА_1 та його дружину, яка залишила салон автомобіля та почала нецензурною лайкою спілкуватись з поліцейськими, наділи кайданки та повідомили, що зараз вони будуть доставлені до Управління поліції Дніпровського району. Натомість ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 де він і залишився. А його дружину, через дечий час, було супроводжено за межі території ТЦК.
Таким чином, інформація, яка відображена в постанові Серії ЕНА № 6651189 від 11.02.2026, не відповідає дійсності. Оскільки як установлено судом, позивач на вимогу працівника поліції пред`являв документи, що зафіксовано на відеозапису з нагрудної камери поліцейського.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
При прийнятті постанови інспектором поліції повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при дослідженні справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин працівником поліції, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі. 
Також, працівники Національної поліції повинні не забувати, що їх завданням є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст.2 Закону України «Про Національну поліцію»), а ні виконувати лише тільки функцію карального органу, необхідно працювати на довіру громадян України.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Із частини 1 статті 75 КАС України, вбачається, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має гуртуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Так, при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 в матеріалах справи такі підтвердження також відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинення порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими. У матеріалах справи відсутня належна доказова база, яка б об`єктивно підтверджувала факт порушення позивачем ч. 1 ст. 126 КУпАП. Тому позов підлягає до задоволення, а постанова від 11.02.2026 скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 (справа №543/775/17) виснувала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
З огляду на положення статей 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання цього позову до суду та задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору, а саме 532,00грн.
Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху України, статтями 7-9, 121, 245, 251, 265-2, 280 КУпАП, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити. 
Скасувати постанову серії ЕНА № 6651189 від 11.02.2026 про адміністративне правопорушення по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 532,00грн.
Апеляційна скарга на ріш ення суду подається протягом десяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Департамент патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, адреса місцезнаходження: місто Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.
Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2026.

Суддя В. В. Бабко