Справа № 456/7213/25
Провадження № 2/456/742/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Валовін Ю. В. ,
з участю секретаря Байко В.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. 
Позивач ТОВ «Бізнес Позика» в особі представника Мовчана В.В., скориставшись системою «Електронний суд», звернувся в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 094529-КС-002 від 05.08.2020 в розмірі 12 079,08 грн та судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 05.08.2020 ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 094529-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 094529-КС-002 відповідач ОСОБА_1 , на виконання умов договору здійснила часткову оплату за кредитним договором № 094529-КС-002 на загальну суму 15 558,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 12 079,08 грн: 7 328,06 грн – заборгованість за тілом кредиту; 4 751,02 грн – заборгованість за відсотками, а тому просить позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності. В обґрунтування відзиву покликалася на те, що із наданих позивачем документів вбачається, що: строк кредиту — 16 тижнів, термін дії договору до 25.11.2020; графік платежів також завершується датою 25.11.2020. Загальна позовна давність — 3 роки, початок — зі спливом строку виконання. Загальна позовна давність становить три роки (ст. 257 ЦК України). За зобов`язанням із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України) Отже, за наведеними позивачем умовами договору, позовна давність спливла орієнтовно у листопаді 2023 року, тоді як позов сформовано/подано у грудні 2025 року. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони (ч. 3 ст. 267 ЦК Україна), а сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач стверджує, що надав 15 000,00 грн шляхом перерахування на картку, водночас у матеріалах позивач просить суд витребувати у банку виписки/підтвердження випуску картки та руху коштів, що підтверджує відсутність належних прямих доказів видачі кредиту й належності рахунку відповідачу на момент подачі позову. Таким чином, без встановлення факту надання (зарахування) коштів та належності рахунку неможливо вважати доведеним виникнення кредитного зобов`язань у повному обсязі. Також представник відповідача у поданому відзиві заперечила належність і допустимість наданих копій/роздруківок як достатніх доказів укладення електронного договору.
Представник позивача ОСОБА_3 подала додаткові пояснення у справі, в яких заперечила щодо доводів представника відповідача, зокрема, зазначила, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 в Україні було запроваджено воєнний стан з 24 лютого 2022 строком на 30 діб. У подальшому його було неодноразово продовжено. Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції вищезазначеного Закону був викладений у наступним чином: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Пізніше, Законом України № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30.01.2024, до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положеннь Цивільного кодексу України були внесені зміни. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції вищезазначеного Закону був викладений у наступним чином: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Продовження та зупинення строків позовної давності свідчить про те, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Відповідно до вищевикладеного, оскільки сплив строку позовної давності для подання ТОВ «Бізнес Позика» позовної заяви до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, цей строк в силу вищезазначених норм ЦК України був спочатку продовжений, а потім взагалі був зупинений. У зв`язку з вищезазначеним, заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі не підлягає задоволенню. Крім того, представник позивача наголосила, що кредитний договір був укладений в електронній формі та підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором в розмірі 15 000,00 грн, представник позивача зазначила, що до позовної заяви були додана довідка, сформована в платіжній системі «Fondy», та яка була надана ТОВ «Бізнес Позика» посередником ТОВ «ФК «Елаєнс», який надає послуги на підставі Договору № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) від 14.12.2017. Крім того, надання банком витребуваних позивачем доказів змогло б додатково підтвердити або спростувати факт виконання позивачем свого обов`язку за кредитним договором щодо перерахування за наданими позичальником під час укладення кредитного договору реквізитами кредитних коштів у розмірі, який передбачений кредитним договором. Таким чином, представник позивача просила відмовити у задоволенні заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності по справі, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 подала заперечення на додаткові пояснення сторони позивача, в яких зазначила, що відповідач підтримує раніше подану заяву про застосування позовної давності в межах наведених у відзиві доводів. Разом із тим незалежно від того, як саме суд оцінить питання позовної давності, це не усуває обов`язку позивача довести належними, допустимими і достатніми доказами сам факт укладення договору саме з відповідачем, факт видачі кредитних коштів, факт і зміст електронного підписання, факт і зміст платежів, а також правильність розрахунку боргу. За відсутності такого належного доведення позов не підлягає задоволенню. Додаткові пояснення позивача не усувають основних недоліків доказової бази у справі, а саме: відсутності належного обґрунтування для поновлення строку на подання доказів; відсутності належних та допустимих доказів укладення саме цього електронного договору саме відповідачем у незмінному вигляді; відсутності належних доказів фактичного перерахування 15 000,00 грн саме відповідачу; відсутності належного та перевірного розрахунку заборгованості; неправомірної спроби підмінити доказування у цій справі посиланнями на рішення в інших справах. У зв`язку з наведеним підстав для задоволення позову немає.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви (клопотання) учасників справи.
Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача Мовчан В.В. заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та клопотання про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.08.2020 року (дата видачі кредиту) по 20.01.2021 року (дата закінчення терміну кредитування).
19.01.2026 представник відповідача Басюр Л.М. подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.
26.01.2026 представник відповідача Басюр Л.М. подала заяву про відкладення розгляду справи.
23.02.2026 представник відповідача Басюр Л.М. подала заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
25.02.2026 представник відповідача Басюр Л.М. подала відзив на позовну заяву.
03.03.2026 представник позивача Басалига Д.М. подала додаткові пояснення у справі.
17.03.2026 представник відповідача Басюр Л.М. подала заперечення на відповідь на відзив.
24.03.2026 представник відповідача Басюр Л.М. подала заяву про відкладення розгляду справи.
Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від учасників справи не надходило.

Процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 головуючим суддею у справі визначено суддю Валовін Ю.В.
На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності – відповідача ОСОБА_1 , в результаті чого на запит суду із Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.01.2026. Крім того, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою судового засідання від 26.01.2026 розгляд справи відкладено на 26.02.2026 у зв`язку з неявкою відповідача та її представника.
10.02.2026 на виконання ухвали суду від 26.12.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надав витребувані судом докази.
Ухвалою суду від 25.02.2026 суд задовольнив клопотання представника відповідача про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою судового засідання від 24.03.2026 розгляд справи відкладено на 20.04.2026 у зв`язку з неявкою відповідача та її представника.
Розгляд справи відбувся 04.05.2026 за участі представника відповідача Басюр Л.М.
В судове засідання представник позивача Мовчан В.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явилась, про причину неявки не повідомила.
Представник відповідача Басюр Л.М. в судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на додаткові пояснення позивача, просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
За наслідками судового засідання 04.05.2026 суд ухвалив перейти до стадії ухвалення судового рішення та визначив дату та час його проголошення 12.05.2026 о 15:00 год.
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційної цивільної палати Верховного Суду України від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Враховуючи вищенаведене, датою ухвалення рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є дата складення повного судового рішення 18.05.2026, що не суперечить розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 094529-КС-002 в електронній формі, який підписано відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором G6391. Відповідно до його умов ТОВ «Бізнес Позика» надає відповідачу кредит шляхом безготівкового переказу грошової суми у розмірі 15 000,00 грн на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником ОСОБА_1 реквізитів електронного платіжного засобу, вказаних у анкеті клієнта – 4731-2191-2000-7095 строком на 16 тижнів з дати його надання до дати повернення кредиту 25.11.2020. Умовами договору також визначено розмір та порядок сплати процентів за користування грошовими коштами, зокрема, процентна ставка становить 1,01160324 % за день користування кредитом, загальна вартість кредиту – 26 240,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес Позика» https://my.bizpozyka.com заповнила та подала анкету на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів НОМЕР_1 та місце реєстрації/проживання.
Зазначена інформація підтверджується відомостями, що вказані у пропозиції (оферті) та у паспорті споживчого кредиту, який надавався ОСОБА_1 до укладення кредитного договору та був підписаний останньою 05.08.2020 за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором G7490.
ТОВ «Бізнес Позика» виконало зобов`язання за кредитним договором № 094529-КС-002 від 05.08.2020 та надало відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується квитанцією Fondy № 251642938 від 05.08.2020.
Повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», яке надійшло на адресу суду 10.02.2026, підтверджує факт, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 . Крім того, згідно з виписки по рахунку ОСОБА_1 судом встановлено рух коштів по зазначеному рахунку, в тому числі, факт отримання 05.08.2020 ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 15 000,00 грн та користування такими відповідачем.
Водночас, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, не виконала в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 10.11.2025 становить 12 079,08 грн з яких: 7 328,06 грн – заборгованість за тілом кредиту, 4 751,02 грн – заборгованість за відсотками, що підтверджується довідкою про стан заборгованості та розрахунком заборгованості.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закону) якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти.
Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Оцінка доказів та висновки суду за результатами розгляду справи.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів укладення кредитного договору у електронній формі, надання кредитором грошових коштів позичальнику та відсутності розрахунку заборгованості та вважає такі безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано докази укладення електронного договору з урахуванням вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», повну інформацію про перерахування позичальником кредитних коштів в розмірі 15 000,00 грн та отримання таких позичальником ОСОБА_1 , що додатково підтверджується випискою по рахунку відповідача ОСОБА_1 , яку надав АТ КБ «ПриватБанк» в порядку витребування доказів, та інформацію про наявність заборгованості.
Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки такі містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що кредитний договір № 094529-КС-002 укладено 05.08.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі з урахуванням вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора G6391. У реквізитах договору в графі позичальника ОСОБА_1 зазначені її паспортні дані, адреса проживання, у анкеті клієнта вказано номер телефону відповідача, її електронна пошта та номер платіжної картки № НОМЕР_1 . 
Представник відповідача не надала належні та допустимі докази того, що паспортні та інші особисті дані відповідача (номер телефону, електронна пошта, номер платіжної картки) були використані третіми особами без згоди відповідача для укладення кредитного договору або що вказані дані не належать відповідачу ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що без отримання одноразового ідентифікатора за допомогою смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна і пароля до особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеними.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18.06.2021 у справі №234/8079/20 (провадження № 61-2904св21), від 12.08.2022 у справі №234/7297/20 (провадження № 61-11504св21).
Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів здійснювалися за незмінною процентною ставкою 1,01160324 % за період з 05.08.2020 по 25.11.2020, тобто з дати надання кредиту по дату повернення кредиту, тобто в межах строку, погодженого сторонами при укладенні кредитного договору № 094529-КС-002 від 05.08.2020. 
Вказаний розрахунок заборгованості містить відомості: 
- про виданий кредит в розмірі 15 000,00 грн та щоденні нарахування процентів в розмірі 12 637,08 грн; 
- про сплачену суму відповідачем в загальному розмірі 15 558,00 грн, з яких: 7 671,94 грн за тілом кредиту, 7 886,06 грн за процентами; 
- про залишок заборгованості в розмірі 12 079,08 грн, з яких тіло кредиту – 7 328,06 грн (15 000,00 грн - 7 671,94 грн), нараховані відсотки – 4 751,02 грн (12 637,08 грн - 7 886,06 грн). 
Розмір спірної заборгованості за кредитним договором № 094529-КС-002 від 05.08.2020 відповідачем ОСОБА_1 та її представником не спростовано, своїх розрахунків сторона відповідача суду не надала. 
Таким чином, перевіривши правильність нарахування процентів за кредитним договором № 094529-КС-002 від 05.08.2020, враховуючи, що відповідач свого розрахунку заборгованості суду не надав, керуючись принципом pacta sunt servanda (договорів слід дотримуватись), враховуючи приписи ст. 1048 ЦК України, суд приходить до висновку, що нараховані проценти в розмірі 7 328,06 грн відповідають умовам договору.
Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. 
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та № 651 від 27.06.2023 карантин було введено з 12 березня 2020 року та відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено.
Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим № 4757-IX від 14.01.2026, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час.
Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, в редакції, яка діяла до 29.01.2024 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Цей розділ ЦК було доповнено п. 19 на підставі із Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Відповідно до пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції, що діяв з 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, виключено пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Отже, із системного аналізу зазначених норм вбачається, що пункти 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжували та зупиняли строки загальної позовної давності на час карантину та воєнного стану у період з 02.04.2020 по 03.09.2025. 
Таким чином, оскільки кредитний договір № 094529-КС-002 укладено 05.08.2020 строком на 16 тижнів до 25.11.2020, то строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором розпочався тільки 04.09.2025, відтак суд не вбачає підстав для застосування до вказаного спору наслідків закінчення позовної давності.
Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 094529-КС-002 від 05.08.2020 у розмірі 12 079,08 грн є підставними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити.

Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати у справі, які полягають у сплаті позивачем ТОВ «Бізнес Позика» судового збору в розмірі 2 422,40 грн, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача в сумі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 12 079,08 грн (дванадцять тисяч сімдесят дев`ять гривень 08 копійок) заборгованості за кредитним договором № 094529-КС-002 від 05.08.2020, що складається з тіла кредиту в розмірі 7 328,06 грн (сім тисяч триста двадцять вісім гривень 06 копійок), процентів за користування кредитом в розмірі 4 751,02 грн (чотири тисячі сімсот п`ятдесят одна гривня 02 копійки). 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика`судові витрати в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін у справі.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ 41084239; місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя      Юлія ВАЛОВІН