печерський районний суд міста києва

Справа № 757/14092/26-ц 
пр. № 2-7931/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:
I. Позиції учасників справи.
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 33948,72 грн - основного боргу, суму інфляційних нарахувань - 5691,67 грн, 3% річних - 1696,51 грн, судового збору - 3328, 00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником нежитлового офісного приміщення АДРЕСА_1 . Позивач як управитель обслуговує будинок на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком , умови якого відповідачем належним чином не виконуються, що призвело до накопичення заборгованості у розмірі 33 948, 72 грн за період з 01 травня 2024 року по 31 січня 2026 року. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу, інфляційної складової боргу і 3 % річних, вирішити питання розподілу судових витрат.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
II. Процесуальні дії та рішення суду.
10 березня 2026 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
27 березня 2026 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.
30 березня 2026 року ухвалою судді відкрито у справі провадження, для розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін у судове засідання.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
III. Фактичні обставини справи.
Загальними зборами ОСББ «Ковпака 17», які були оформлені протоколом загальних зборів № 3 від 24.04.2020, більшістю співвласників було вирішено уповноважити ТОВ «Рада 1» бути управителем багатоквартирного будинку «Ковпака 17» за адресою: АДРЕСА_2 , затвердити проект договору, визначити моделі організації договірних відносин за кожним видом комунальних послуг та затвердити проекти договорів, зокрема, але не виключно: укласти колективний споживчий договір з управителем на надання послуг з вивезення побутових відходів.
28.04.2020 між ОСББ «Ковпака 17» та ТОВ «Рада 1» був укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - Договір), за мовами якого управитель (ТОВ «Рада 1») зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законом, (п. 1 договору).
Відповідно до п. З Договору для управління багатоквартирним будинком управителю передається частина функцій, повноважень та майна. Функції з повноваження а управління будинком, які не передаються управителю, а також здійснення управління майном, що не передається управителю, співвласник виконує самостійно.
Пунктом 4 вказаного Договору сторони визначили, що послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько- побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються , що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до п. 9 Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, управитель має інші права та обов`язки, що передбачені законом або прямо випливають з цього договору.
Таким чином позивач - ТОВ «РАДА 1» є управителем будинку, що підтверджується протоколом №3 Загальних зборів ОСББ «Ковпака 17» від 24.04.2020, договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.04.2020 року та кваліфікаційним сертифікатом, який засвідчує наявність у директора ТОВ «РАДА 1» атестації за професією «менеджер (управителя) житлового будинку (групи будинків)».
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 466509582 від 03 березня 2026 року).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2025 року у справі № 757/26343/24-ц, зміненим в частині стягнення інфляційної складвої та трьох відсотків річних Постановою Київського апеляційного суду від 31.03.2025, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 1» суму заборгованості за надані житлово- комунальні послуги за період часу з 01.04.2021 року по 30.04.2024 року у розмірі 36 692, 56 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 3238,43 грн, 3 % річних - 1256,47 грн та суму судового збору у розмірі 2286,26 грн.
Вбачається, що ОСОБА_1 і надалі не виконує свої зобов`язання щодо оплати житлово - комунальних послуг, тому в період з 01 травня 2024 року по 31 січня 2026 року за нею утворилась заборгованість в загальному розмірі 33 948,72 грн, стягнення якої є предметом даного позову.
IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
За пунктом 6 частини сьомої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк.
Частиною третьою ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що позивач є балансоутримувачем, який обслуговує будинок АДРЕСА_3 , у період часу, який досліджується судом, та був виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу, чого останнім не спростовано і за які оплату не було ним внесено.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача становить за період з 01 травня 2024 року по 31 січня 2026 року включно у результаті несплати за належним чином надані послуги за відповідачем утворився борг у розмірі 33948,72 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 5691,67 грн, 3 % річних - 1696,51 грн.
Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а доводи сторони відповідача їх спростовують.
У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 328, 00 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 1-16, 322, 525, 526, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1» (ЄДРПОУ 32070503, адреса: м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 3) суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 33948,72 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 5961, 67 грн, 3 % річних - 1696,51 грн та суму судового збору у розмірі 3 328, 00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова