Справа №522/3015/25
Провадження №2/522/1350/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року          м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання – Гресько Б.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-
ВСТАНОВИВ:
18 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 234 183,10 гривень та моральну шкоду у розмірі 450 000,00 гривень.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Ковтун Ю.І.
Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 03 квітня 2025 року.
25 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позову.
У підготовче засідання, призначене на 03 квітня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача – адвоката Московітіної Ірини Олександрівни про витребування доказів – відмовлено. Підготовче засідання відкладено на 20 травня 2025 року.
16 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача – адвоката Лук`янової Альони Олександрівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
16 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Московітіної Ірини Олександрівни надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи докази згідно наведеного в клопотанні переліку.
У підготовче засідання, призначене на 20 травня 2025 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника відповідача задоволено, відкладено підготовчий розгляд справи на 22 липня 2025 року.
Судове засідання, призначене на 22 липня 2025 року не відбулося у зв`язку із замінуванням приміщення суду. Наступне засідання по справі призначено на 29 липня 2025 року.
25 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача – адвоката Лук`янової Альони Олександрівни надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявниця просила долучити до матеріалів справи копію експертизи матеріалів, речовин та виробів від 09.12.2020 №334-Ф та копії медичної документації, що знаходиться в матеріалах справи №522/12180/21.
28 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Московітіної Ірини Олександрівни надійшли додаткові пояснення, у яких заявниця просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
28 липня 2025 до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Московітіної Ірини Олександрівни надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявниця просила долучити до матеріалів справи копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
29 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача – адвоката Лук`янової Альони Олександрівни надійшло заперечення на клопотання про долучення доказів, у якому заявниця просила відмовити у задоволенні клопотання від 28.07.2025 про долучення доказів.
У підготовче засідання, призначене на 29 липня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду від 29 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 17 вересня 2025 року та пізніше відкладено на 13 листопада 2025 року, на 21 січня 2026 року, на 26 березня 2026 року.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси – Шарага А.О. від 07.04.2026 року №495/26, було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за наслідками якого вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 10 квітня 2026 року справу прийнято до провадження. Розпочато судовий розгляд справи з початку. Судове засідання по справі призначено на 06 травня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 06 травня 2026 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 18 травня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачувалася в тому, що 11 вересня 2020 року приблизно о 15:20 год, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, остання перебувала в закладі «Pinchos Bar» за адресою: м. Одеса, провулок Віце Адмірала Жукова, 7, де працювала адміністратором. В цей же день та час за вищевказаною адресою, а саме, напроти закладу «Pinchos Bar» через дорогу був припаркований т/з потерпілого ОСОБА_1 марки «PEUGEOT 308», д/н НОМЕР_1 , який побачила ОСОБА_2 , після чого підійшла та вилила з відра на капот вказаного автомобіля невстановлену слідством рідину.
Далі, того ж дня, близько 18:30 год., перебуваючи за вищевказаною адресою, а саме: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , побачивши, що ОСОБА_1 сів за кермо свого автомобіля, набрала в ємкість невстановлену слідством рідину та направилась в сторону потерпілого.
Діючи з вказаною метою, проявляючи злочинну недбалість, ОСОБА_2 повинна була і могла передбачити настання шкоди здоров?ю потерпілого, яка буде завдана внаслідок виливу рідини в обличчя ОСОБА_1 , однак не зважаючи на вищевказане, переслідуючи ціль завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 , підійшовши до автомобіля та утримуючи вказане відро в правій руці, умисно з розмаху вилила рідину в обличчя ОСОБА_1 , чим спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді комбінованої хімічної та психоемоційної травми: гострий алергічний контактний дерматит розповсюджений, середньої важкості, внаслідок дії хімічного розчину (проявами якого при обстеженні є вогнища хімічного дерматиту на лівій бічній поверхні живота в середній третині та на передній поверхні лівого передпліччя від верхньої до середньої третини), посттравматичне гостре стресове порушення (яке є реактивним станом нервової системи), вказана травма викликала розлад здоров`я тривалістю більш ніж 3 тижні (21 день), та за даним критерієм, згідно з п. 2.1.5., 2.2.2 та 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла в напрямку закладу «Pinchos Bar», а потерпілий ОСОБА_1 в подальшому був доставлений КШМД до комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня N?5» Одеської міської ради, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 38, де йому була надана невідкладна кваліфікована медична допомога.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_2 кваліфіковано за 128 КК України, за кваліфікуючими ознаками: необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 травня 2024 року у справі №522/12180/21 клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_2 – адвоката Лук`янової А.О. про закриття кримінального провадження звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160500003010 від 29.09.2020 року, за ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності – задоволено. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160500003010 від 29.09.2020 року стосовно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, – закрито, на підставі п.1.ч.2 ст. 284 КПК України.
Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року.
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає про те, що закриття кримінального провадження у зв`язку із закінчення строку давності не звільняє особу від відшкодування заподіяної шкоди. Позивач зазначає, що внаслідок дій відповідачки йому була заподіяна матеріальна шкода у загальному розмірі 234 183,10 гривень (яка складається з: збитків, завданих транспортному засобу у розмірі 5 425,00 гривень; витрати на лікування у розмірі 2 133,10 гривень; витрати на діагностику транспортного засобу у розмірі 2 425,00 гривен; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 224 200,00 гривень) та моральну шкоду у розмірі 450 000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що звільнення від кримінальної відповідальності через нереабілітуючі підстави не є автоматичним підтвердженням наявності в діях відповідачки складу кримінального правопорушення. Вказує, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та завданою шкодою.
Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження.
Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.
Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин.
На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.
До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.
Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.
Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є, зокрема, закінчення строків давності.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Виходячи з наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.
Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021, справа № 449/1689/19, наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18) зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини 2 статті 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо обвинуваченого закрито на нереабілітуючих підставах, потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, факт завдання позивачеві шкоди підлягає доведенню на загальних засадах, встановлених ЦК України.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
На підтвердження того, що саме ОСОБА_2 є особою, яка завдала шкоду, позивачем подано:
- копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12020160500003010 від 29.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України, де обвинуваченою є ОСОБА_2 , потерпілим – ОСОБА_1 ;
- протокол огляду від 07.10.2020;
- протокол огляду цифрового диску від 07.10.2020 та додатки до нього, зокрема, фото транспортного засобу;
- протокол огляду та відтворення відеозапису від 01.04.2021 зі змісту якого вбачається, що 11.09.2020 о 15 годині 18 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Віце Адмірала Жукова, 3/7 був припаркований т/з «PEUGEOT 308», д/н НОМЕР_1 . Далі, о 15 годині 19 хвилин 15 секунд в кадрі з`являється особа жіночої статі, яка вийшла з закладу, та яка характеризується довгим волоссям темного кольору, одягнута в футболку темного кольору та штани чорного кольору, в руках тримала відро зеленого кольору з наявною в ньому рідкою речовиною невідомого походження та рухалася в сторону транспортного засобу. Далі, о 15:19:27 видно, що особа підійшла до т/з та вилила на нього з зеленого відра невідому речовину, яка в подальшому потрапивши на т/з та асфальтне покриття раптово розпінилася. Далі, 18:26:19 в кадрі наявний т/з в якому на передньому водійському сидінні перебуває потерпілий – ОСОБА_1 . До вказаного т/з прямує особа, в руках тримає відро зеленого кольору з наявною в ньому рідкою речовиною невідомого походження. Далі, о 18:27:13 підійшовши до транспортного засобу в якому сидів потерпілий, особа підняла відро з невідомою речовиною перед собою та з розмаху вилила рідину в обличчя ОСОБА_1 через відчинене вікно автомобіля, після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення. До протоколу огляду наведені фототаблиці;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 травня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 під час впізнання вказав на особу, що зображена на фото №2 ( ОСОБА_2 );
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18травня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 під час впізнання вказав на особу, що зображена на фото №4 ( ОСОБА_2 ).
Будь-яких доказів, які б спростовували вказані обставини відповідачем надано не було, а тому, суд вважає доведеною ту обставину, що внаслідок дій ОСОБА_2 було завдано шкоду ОСОБА_1 .
Як вже було зазначено, позивач просить стягнути матеріальну шкоду у загальному розмірі 234 183,10 гривень (яка складається з: збитків, завданих транспортному засобу у розмірі 5 425,00 гривень; витрати на лікування у розмірі 2 133,10 гривень; витрати на діагностику транспортного засобу у розмірі 2 425,00 гривен; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 224 200,00 гривень).
Погоджується із заявленим до стягнення розміру матеріальної шкоди з огляду на наступне.
На підтвердження розміру збитків, що були завдані транспортному засобу, позивачем було подано копію висновку експерта автотоварознавчої експертизи КТЗ від 28 грудня 2020 року №20-6109. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що підтверджується відповідним підписом. У висновку встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортним засобом т/з «PEUGEOT 308», д/н НОМЕР_1 внаслідок події, яка відбулася 11 вересня 2020 року становить 5 425,00 гривень.
Вказаний розмір матеріальної шкоди не був спростований відповідачкою. Зокрема, відповідачка не надала суду висновок експерта, який би спростовував інформацію, викладену у висновку експерта від 28.12.2020 №20-6109. Правом на звернення до суду із клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи відповідачка під час розгляду – не скористалася.
Тому, суд вважає, що розмір матеріального збитку, що завданий транспортному засобу внаслідок події, що мала місце 11 вересня 2020 року – доведений.
У позовній заяві позивач зазначає про те, що він поніс витрати на діагностику транспортного засобу, на підтвердження чого було надано:
- копію акту акт виконаних робіт від 29.10.2020 №РС-0012587, що підписаний між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 , зі змісту якого вбачається, що ФОП ОСОБА_4 було надано наступні послуги: пошук неспрасностей, діагностика – на автомобілі; електрообладнання – діагностика; діагностика електропроводки; електрообладнання – ремонт на загальну суму 2 425,00 гривень на загальну суму 2 425,00 гривень;
- копію дублікату чеку від 03.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 перерахував на користь ФОП ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 2 425,00 гривень.
Проте, зі змісту копії висновку експерта автотоварознавчої експертизи КТЗ від 28 грудня 2020 року №20-6109 вбачається, що грошова сума за проведення діагностики була включена до загального розміру завданої шкоди, що підтверджується ремонтною калькуляцією від 17.12.2020 №20-6109 (а.с.103), а тому, не підлягає відшкодуванню.
Позивач у позовній заяві вказує, що у зв`язку із подією, що мала місце 11 вересня 2020 року останній поніс витрати на лікування у розмірі 2 133,10 гривень.
Згідно копії висновку експерта судово-медичної експертизи від 30.04.2021 №б/н, відповідно до якого у ОСОБА_1 мала місце комбінована хімічна та психоемоційна травма – гострий алергічний контактний дерматит, розповсюджений, середньої важності, внаслідок дії хімічного розчину (проявами якого при обстеженні є вогнища хімічного дерматиту на лівій бічній поверхні живота в середній третині та на передній поверхні лівого передпліччя від верхньої до середньо третини), посттравматичне гостре стресове порушення (яке є реактивним станом нервової системи.
Дана травма викликала розлад здоров`я тривалістю більш ніж 3 тижні (більше 21 дня) та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Позивачем також було подано копію консультативного висновку лікаря невропатолога – ОСОБА_5 від 24.09.2020, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 діагностовано гострий реактивний стан ЦНС, ситуаційно обумовлена конфліктною ситуацією.
На підтвердження того, що позивач ніс витрати на лікування, позивачем було подано:
- копію іменного чеку на суму 218,05 гривень (а.с.135), проте, з його змісту неможливо встановити дату його видачі, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію листа ТОВ «АКС-ОДЕСА» від 15.09.2020 року (а.с.136), відповідно до якого ОСОБА_1 було продано медикаментів на суму 252,98 гривень (а.с.135, проте, з його змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, перелік таких медикаментів не зазначений, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію фіскального чеку від 15.09.2020 на суму 254,80 гривень (а.с.137), проте, з його змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, копія такого чеку є нечіткою, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію товарного чеку від 18.09.2020 на суму 832,67 гривень (а.с.137), проте, з його змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, перелік таких медикаментів не зазначений, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію фіскального чеку від 15.09.2020 на суму 51,39 гривень (а.с.137), проте, з його змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, копія такого чеку є нечіткою, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію листа ТОВ «АКС-ОДЕСА» (а.с.138), відповідно до якого ОСОБА_1 було продано медикаментів на суму 100,00 гривень, проте, з його змісту неможливо встановити дату документа та які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, перелік таких медикаментів не зазначений, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію іменного чеку від 14.09.2020 року (а.с.139), відповідно до якого ОСОБА_6 було продано медикаментів на суму 250,95 гривень, проте, з його змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, перелік таких медикаментів не зазначений, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію листа ТОВ «АКС-ОДЕСА» від 12.09.2020 (а.с.140), відповідно до якого ОСОБА_1 було продано медикаментів на суму 232,20 гривень, проте, з його змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, перелік таких медикаментів не зазначений, а тому, суд вважає, що такий доказ є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року;
- копію чеку від 11.09.2020 на суму 246,25 гривень та на суму 232,20 гривень (а.с.140), проте, з їх змісту неможливо встановити які саме медикаменти були придбані ОСОБА_1 , оскільки, копії таких чеків є нечіткими, а тому, суд вважає, що такі докази є неналежним та не може підтверджувати факт понесення витрат на лікування в результаті події, що мала місце 11 вересня 2020 року.
На підтвердження понесених витрат на лікування позивачем також подано:
- копію фіскального чеку від 13.09.2020 на суму 218,05 гривень (а.с.135);
- копію фіскального чеку від 18.09.2020 на суму 255,25 гривень (а.с.137);
- копію фіскального чеку від 17.09.2020 на суму 271,23 гривень (а.с.137);
- копію фіскального чеку від 14.09.2020 на суму 250,95 гривень (а.с.139).
Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що такі витрати були зумовлені саме подією, що мала місце 11 вересня 2020 року та були необхідними в даному конкретному випадку, а не були понесені позивачем за власною ініціативою. Зокрема, не надано медичного висновку, у якому б ОСОБА_1 призначено лікування із застосуванням препаратів, які були придбані ОСОБА_1 .
У зв`язку з чим, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на лікування внаслідок події, що мала місце 11 вересня 2020 року – не доведений.
У позовній заяві позивач також зазначає про те, що йому була завдана матеріальна шкода, пов`язана із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 224 200,00 гривень.
На підтвердження понесених витрат позивачем було подано:
- копію договору про надання правничої допомоги від 17 вересня 2020 року, укладений між адвокатом Ситником Олегом Петровичем та ОСОБА_1 ;
- копію акту прийняття наданих послуг від 30.10.2020 №18 на суму 25 000,00 гривень;
- копію договору про надання правничої допомоги від 09 липня 2021 року, укладений між адвокатом Ситником Олегом Петровичем та ОСОБА_1 ;
- копію акту прийняття наданих послуг від 27.12.2021 №14 на суму 158 400,00 гривень;
- копію договору про надання правничої від 15 жовтня 2020 року, укладеного між адвокатом Ситником Олегом Петровичем та ОСОБА_1 ;
- копію акту прийняття наданих послуг від 01.07.2021 №8 на суму 40 800,00 гривень;
- копії квитанцій до прибуткового касового ордеру.
Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані Главою 8 КПК.
Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Разом з тим, невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості й призначення покарання.
Ухвалою від 29 серпня 2023 року Касаційний кримінальний суд передав кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на розгляд Великої Палати, вважаючи, що справа містить виключну правову проблему, вирішення якої матиме значення для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
При цьому колегія суддів вказала про можливість вирішення цієї правової проблеми шляхом перегляду попередніх правових висновків Великої Палати, викладених у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), або шляхом їх уточнення в частині належного суб`єкта відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат на користь потерпілого у випадку закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
27 вересня 2023 року Велика Палата постановила ухвалу у цій справі, якою повернула провадження на розгляд колегії суддів (далі - ухвала про повернення), вказавши на відсутність достатніх підстав для передачі справи на її розгляд.
Обґрунтовуючи своє рішення, Велика Палата зазначила що, передаючи провадження на її розгляд, Касаційний кримінальний суд не продемонстрував різних підходів до правозастосування з посиланням на суперечливу судову практику, а незгода колегії суддів зі сформованою в постанові Великої Палати від 17 червня 2020 року позицією щодо тлумачення певних норм права не свідчить про наявність виключної правової проблеми і не може слугувати підставою для передачі провадження на розгляд Великої Палати.
На думку Великої Палати, не є коректним та не суперечить її позиції юридичний підхід об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладений у постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), оскільки стосується окремого виду процесуальних витрат, зокрема, понесених органом досудового розслідування, які було вирішено віднести на рахунок держави у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим, у постанові Великої Палати від 17 червня 2020 року не йдеться про коло осіб, з яких стягуються процесуальні витрати, а визначено обов`язковість їх розподілу під час прийняття остаточного судового рішення в кримінальному провадженні.
Таким чином, оскільки це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який прийняв остаточне рішення у кримінальному провадженні без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, потерпіла може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції, який постановив ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо нього.
Вказана позиція викладена у постанові ККС ВС 05 квітня 2021 року у справі №328/1109/19.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (постанова ККС ВС від 17 березня 2026 року у справі №459/2315/22).
Витрати на професійну правничу допомогу не є матеріальною шкодою, а є процесуальними витратами, понесеними в межах кримінального провадження та для яких у КПК України передбачена спеціальна процедура їх розподілу, суд вважає, що включення витрат на професійну правничу допомогу у загальний розмір матеріальної шкоди є недопустимим.
Тому, з урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 5 425,00 гривень.
Щодо моральної шкоди, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки 450 000,00 гривень в якості моральної шкоди. 
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
У позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок кримінального правопорушення йому було завдано моральних страждань у зв`язку зі шкодою здоров`ю. Вказує, що моральна шкода полягає у сильних душевних стражданнях у зв`язку із неправомірною поведінкою відповідачки щодо нього та його майна, у приниженні його честі, гідності, втрати працездатності внаслідок завдання шкоди здоров`ю та необхідністю відновлення душевного та фізичного здоров`я.
Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. 
При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Як вже було встановлено судом, згідно копії висновку експерта судово-медичної експертизи від 30.04.2021 №б/н, відповідно до якого у ОСОБА_1 мала місце комбінована хімічна та психоемоційна травма – гострий алергічний контактний дерматит, розповсюджений, середньої важності, внаслідок дії хімічного розчину (проявами якого при обстеженні є вогнища хімічного дерматиту на лівій бічній поверхні живота в середній третині та на передній поверхні лівого передпліччя від верхньої до середньо третини), посттравматичне гостре стресове порушення (яке є реактивним станом нервової системи). Дана травма викликала розлад здоров`я тривалістю більш ніж 3 тижні (більше 21 дня) та за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Тобто, внаслідок поведінки позивачки ОСОБА_1 було завдану тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого в останнього виник розлад здоров`я тривалістю більше трьох тижнів.
Позивачем також було подано копію консультативного висновку лікаря невропатолога – ОСОБА_5 від 24.09.2020, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 діагностовано гострий реактивний стан ЦНС, ситуаційно обумовлена конфліктною ситуацією.
Суд встановлюючи обґрунтованість заявленого до стягнення розміру моральної шкоди виходить також із того, що вчинене відносно ОСОБА_1 правопорушення відповідно до КК України не належить до тяжких, або особливо тяжких.
Позивач заявляючи до стягнення грошову суму у розмірі 450 000,00 гривень не надав суду доказів на підтвердження того, що внаслідок дій відповідачки останній втратив працездатність на певний строк, що унеможливило отримання ним доходу.
Позивачем не доведено, що внаслідок дій відповідачки в останнього суттєво змінився спосіб його життя.
Тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, часткове погіршення якості життя позивача, суд вважає, що 50 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою, а тому, доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідачки грошової суми у розмірі 45000, 00гривень.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – задовольнити частково.
Стягнути з відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , на користь позивача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 , матеріальну шкоду у розмірі 5 425 (п`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , на користь позивача – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 , моральну шкоду у розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 18 травня 2026 року.

Суддя          Косіцина В.В.