П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6882/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
22 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як батькові більше ніж двох дітей віком до 15 років за період з 09.05.2021 року по 22.03.2025 року. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_2 (08.11.2019 р.), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.03.2025 №203-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби через сімейні обставини та виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення .
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про нарахування та виплату вказаної компенсації.
Листами від 04.04.2025 р., 05.05.2025 р. військова частина повідомила позивача про те, що він не набув права на компенсацію відпустки.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що до 08.05.2021 право на відпустку з підстав наявності двох або більше дітей віком до 15 років має лише жінка, відтак, відсутні підстави для виплати позивачу компенсації за 2020 рік та з 01.01.2021 по 08.05.2021.
Із зазначеним висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.
Надаючи оцінку праву позивача на компенсацію за додаткову відпустку, як батькові, що має двох дітей віком до 15 років в період з 09.05.2021 р. по 20.03.2025 р., колегія суддів зазначає таке.
Так, частина 1 статті 19 Закону №504/96-ВР (в редакції з 09.05.2021р.) визначає право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України) одного з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років.
Отже, починаючи з травня 2021 року, право на отримання додаткової соціальної відпустки має не лише жінка, а кожен із батьків.
У свою чергу, позивач на дату звільнення з військової служби мав більше ніж двох дітей віком до 15 років.
Позивачем на підтвердження відповідних обставин було надано відповідачу довідку філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” від 23.04.2025 року, відповідно до якої його дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 06.01.2020 року по 30.05.2025 року. Зазначена обставина виключає можливість використання нею інших видів відпусток у відповідний період.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як батько більше ніж двох дітей віком до 15 років за період з 09.05.2021 року по 22.03.2025 року. 
Ураховуючи зазначене, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію є правомірним та відповідає приписам чинного законодавства.
Посилання апелянта на пункт 19 статті 10-1 Закону №2011-XII не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки вказана норма обмежує саме можливість фактичного надання окремих видів відпусток під час дії воєнного стану, однак не припиняє права військовослужбовця на таку відпустку та не позбавляє його права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки при звільненні.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Боровицький О. А.