Справа № 127/37855/25
Провадження № 22-ц/801/1002/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Справа № 127/37855/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Панасюка О. С., Шемети Т. М., 
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №127/37855/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» - адвоката Журавльова Станіслава Георгійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року, яке ухвалив суддя Федчишен С.А. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 12 лютого 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог. 
В грудні 2025 року ТОВ «ФК Єврокредит»звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 березня 2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено заява договір № TDB.2021.0008.7098 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана заява - договір. 
Сторони погодили, що ця заява - договір, договір з додатками (в тому числі, Тарифи, тощо) у сукупності складають єдиний договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так i в інших частинах договору (пп. 1 п. 7 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). За умовами п. 6 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання Заяви - договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмежною. 
Банк свої зобов`язання перед клієнтом за кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії, визначеного кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач не виконала в повному обсязі. 
03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0008.7098 від 19 березня 2021 року.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит»був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0008.7098 від 19 березня 2021 року.
Загальна сума заборгованості складає 135 842,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) в розмірі 50 000,00 грн; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в розмірі 85 842,97 грн. 
Всі нарахування відбулись до дати отримання ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а в подальшому – ТОВ «ФК Єврокредит», права грошової вимоги, та здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги – 03 вересня 2024 року. 
Таким чином, позивач, як новий кредитор, просив стягнути заборгованість в розмірі 135842,97 гривень, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) в розмірі 50 000,00 грн; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в розмірі 85 842,97 грн. Також просив стягнути судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 11200 грн. 
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року взадоволені позову ТОВ «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «ФК Єврокредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Представник ТОВ «ФК Єврокредит» - адвокат Журавльов С.Г. подав апеляційну скаргу, оскільки не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Вважає такий висновок суду передчасним, необґрунтованим та ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права і неповним з`ясуванням обставин справи. Просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Єврокредит» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 50000,00 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих рішенням суду першої інстанції, а також стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 12000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 633,60 грн понесені в суді апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі посилається на те, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується банківськими виписками та розрахунком заборгованості, тоді як відсутні будь-які правові підстави для звільнення відповідача від виконання зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів відповідно до статей 526, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та принципу обов`язковості договору.
Звертає увагу на те, що платіжне доручення №11 від 29 квітня 2022 року, на яку послався суд першої інстанції як на підтвердження погашення заборгованості, було здійснено не відповідачем, а від імені юридичної особи — ПП «Альфа-V», яке не є стороною кредитного договору. Зміст такої операції фактично полягав у тому, що зазначена юридична особа здійснила перерахування коштів зі свого рахунку на рахунок банку, використавши механізм погашення заборгованості відповідачки, що дозволило вивести кошти з власного рахунку підприємства. При цьому ПП «Альфа-П» пов`язане з її чоловіком ОСОБА_2 . 
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам та безпідставно ототожнив платіж третьої особи з належним виконанням зобов`язання саме відповідачем.
Водночас сам по собі факт здійснення платежу третьою особою не свідчить про припинення зобов`язання боржника у розумінні статей 526, 599 ЦК України, особливо за відсутності доказів того, що такий платіж був здійснений саме, як остаточне виконання зобов`язання відповідача перед кредитором. Неврахування цих обставин призвело до неправильного встановлення фактичних обставин справи та, як наслідок, до помилкового висновку суду про повне погашення заборгованості за тілом кредиту.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Мишковська Т.М. зазначила, що вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Крім того, вказала, що у зв`язку з подачею позивачем апеляційної скарги, відповідачем додатково понесено судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Також, відзив на апеляційну скаргу подала відповідач ОСОБА_1 в якому вказала, що заборгованість перед кредитором погашена в повному обсязі, тому вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. Стягнути з ТОВ «ФК Єврокредит» на свою користь понесені судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками в розмірі 85842,97 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено заяву - договір № TDB.2021.0008.7098 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана заява - договір. 
Пунктом 4 Договору закріплено, що банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії, а саме: сума максимального ліміту кредитної лінії становить 200 000,00 грн; орієнтовна загальна вартість - 273293,00 грн; строк кредиту 12 місяців; пільговий період - 62 дні; процентна ставка (фіксована): базова складає 56 % річних, у пільговий період 0,0001 % річних; обов`язковий мінімальний платіж (ОМП), % від використаного доступного ліміту становить 5,0%; строк оплати ОМП є передостанній робочий день місяця, в який здійснюється розрахунок/нарахування обов`язкових платежів клієнта за відповідний звітний період; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % річних 87,30.
Сторони погодили і Клієнт своїм підписом підтвердив, що ця Заява - Договір, Договір з Додатками (в тому числі, Тарифи, тощо) у сукупності складають єдиний Договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так i в інших частинах Договору (пп. 1 п. 7 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Також Клієнт своїм підписом підтвердив, що з усіма умовами Договору (з урахуванням публічної частини Договору, яка розміщена на офіційному сайті Банку www.megabank.ua та/або в мережі інтернет www.todobank.com.ua, та/або у відділеннях Банку, Тарифів, тощо), ознайомлений і згодний (пп. 3 п. 7 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). 
За умовами п. 6 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання Заяви - Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмежною. 
Відповідно до п. 8 Договору строк дії Договору: набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви - Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмеженою.
Аналогічні умови кредитування містяться у Паспорті споживчого кредиту, який є додатком до Договору. 
Крім того, відповідач ОСОБА_1 не заперечує проти укладення зазначеного кредитного договору.
02 червня 2022 року НБУ прийняв рішення «Про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних. 
03 вересня 2024 року між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0008.7098 від 19 березня 2021 року.
27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит»був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0008.7098 від 19 березня 2021 року.
Загальна сума заборгованості складає 135 842,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) в розмірі 50 000,00 грн; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) в розмірі 85 842,97 грн. 
Всі нарахування відбулись до дати отримання ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а в подальшому – ТОВ «ФК Єврокредит», права грошової вимоги, та здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги – 03 вересня 2024 року. 
Відмовляючи в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 50000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що з розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку вбачається, що станом на 29 квітня 2022 року заборгованість за тілом, який складав 46906,31 грн, позичальником погашено у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №11 від 29 квітня 2022 року та у виписці та розрахунку боргу заборгованості вказане погашення кредиту відображено 05 травня 2022 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Позиція суду апеляційної інстанції.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Таким чином, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суд від 11 вересня 2019 року в справі №755/2284/16-ц, від 25 травня 2022 року у справі № 645/59/16-ц.
У п. 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (далі - Положення № 75) вказано, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з п. 57 Положення № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
У п. 60 Положення № 75 зазначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Згідно з п. 62 Положення № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Як вбачається з долученого до позову розрахунку заборгованості та виписок по рахунку, борг за тілом кредиту позичальником погашено у повному обсязі. Станом на 29 квітня 2022 року борг за тілом складав 46906,31 грн, який було погашено 29 квітня 2022 року за платіжним дорученням №11 від 29 квітня 2022, у виписці та розрахунку боргу заборгованості вказане погашення кредиту відображено 05 травня 2022 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів видачі кредиту у розмірі 7845,22 грн 05 травня 2022 року та 46900,00 грн 19 липня 2022 року матеріали справи не містять. 
Разом з тим, з виписки вбачається, що 05 травня 2022 року банком проведено операцію по погашенню відсотків на суму 7845,22 грн (а.с.136), видачі кредиту на вказану суму з виписки не вбачається, а також інших доказів видачі кредиту на вказану суму матеріали справи не містять.
Також з інформації, яка міститься у виписці зазначено про кількість проводок: 34, Дебет - 144,339,03; кредит - 144,339,03. Вхідний 19/03/21 – 0,00, вихідний 02/12/22 – 0,00, тобто станом на 02 грудня 2022 року інформація про борг відсутня (а.с.135 на звороті).
Аналогічна інформація міститься у виписці зазначено про кількість: проводок: 28, Дебет - 31,493,27; Кредит - 31,493,27. Вхідний 19/03/21 – 0,00, вихідний 02/12/22 – 0,00 (а.с.136).
Крім того, із виписки за 19 липня 2022 року вбачається, що банком проведено операцію з призначенням «відображення наслідків визнання нікчемності правочину згідно Наказу №82 від 18 липня 2022» на суму 46900,00 грн при цьому, видачі кредиту на вказану суму з виписки не вбачається, інших доказів видачі кредиту на вказану суму матеріали справи не містять.
З викладеного слідує, що кредит на суму 7845,22 грн та 46900,00 грн банком не видавалось, оскільки така видача не відображена у банківській виписці.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у відповідачки відсутня заборгованість за тілом кредиту в розмірі 50000 грн, оскільки з розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку вбачається, що станом на 29 квітня 2022 року заборгованість за тілом, який складав 46906,31 грн, позичальником погашено у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №11 від 29 квітня 2022 року та у виписці та розрахунку боргу заборгованості вказане погашення кредиту відображено 05 травня 2022 року.
Щодо доводів апеляційної скарги про здійснення платежу іншою особою.
Відповідно до частин першої-другої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.
При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладення виконання зобов`язань, відповідно до частини першої статті 528 ЦК України, є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань.
Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Статтями 513, 521 ЦК України врегульоване питання форми правочину щодо заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні та передбачено, що такий правочин має бути вчинений у формі основного зобов`язального правочину.
Разом з тим норми статей 204, 205, частини першої статті 206, статей 218, 511 ЦК України не забороняють вчиняти в усній формі правочин щодо надання згоди боржника за зобов`язанням на покладення виконання обов`язку на іншу особу. Основним критерієм для застосування правового механізму, передбаченого частиною першою статті 528 ЦК України, є воля боржника.
Крім того, за змістом вищенаведеної статті 528 ЦК України угода про виконання обов`язку боржника іншою особою може бути укладена між вказаними сторонами, тобто між боржником і цією іншою особою, а не між кредитором і боржником.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі №279/11444/15-ц. 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення №11 від 29 квітня 2022 року, на банківський рахунок ОСОБА_1 , що відкритий в ПАТ «Мегабанк», ПП «Альфа –V» перерахувало грошові кошти в розмірі 46900,00 грн з призначенням платежу - погашення кредиту перед ПАТ «Мегабанк» за ОСОБА_1 згідно договору № TDB.2021.0008.7098 (а.с.119), а надходження коштів на рахунок відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.135 на звороті).
Відповідач та її представник підтвердили, що кошти сплачені засновником та керівником ПП «Альфа –V» ОСОБА_2 , який є чоловіком відповідачки.
Виконання обов`язку іншою особою розглядається як виконання обов`язку боржником, що не суперечить вимогам закону. 
Отже, внесення 29 квітня 2022 року ПП «Альфа –V» згідно платіжного доручення №11 грошових коштів в сумі 46900,00 грн на банківський рахунок ОСОБА_1 відкритий в ПАТ «Мегабанк», з призначенням платежу - погашення кредиту перед ПАТ «Мегабанк» за ОСОБА_1 згідно договору № TDB.2021.0008.7098, є належним та допустимим доказом виконання відповідачем своїх зобов`язань перед банком та не суперечить вимогам закону.
Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції щодо відсутності заборгованості у відповідачки. 
Отже, колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджений факт повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору відсотками за користування кредитними коштами.
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що судом першої інстанції встановлено факт виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. 
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з урахуванням мотивів викладених у цій постанові.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 135842,97 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Щодо розподілу судових витрат понесених позивачем.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем ТОВ «ФК Єврокредит» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.
За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно з ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу сторонами надано докази, які підтверджують надання та отримання правничої допомоги у відповідному обсязі та розмірі. 
Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в апеляційному суді представником відповідача адвокатом Мишковською Т.М. надано: ордер про надання правничої допомоги серії АВ №1286607 від 30 березня 2026 року укладений між адвокатом Мишковською Т.М. та ОСОБА_1 ; договір про надання правничої допомоги №94/26 від 30 березня 2026 року, що укладений між адвокатом Мишковською Т.М. та ОСОБА_1 ; описом виконаних робіт по справі №127/37855/25, що включає вивчення матеріалів апеляційної скарги, підготовка та подання відзиву, участь в судових засіданнях (за необхідності), на суму 8000 грн; квитанцією від 30 березня 2026 року про сплату Радзієвською Н.Г. 8000 грн витрат на правничу допомогу.
Позивач, своїх заперечень проти заявленого представником відповідача розміру на відшкодування витрат на правничу допомогу, не надав.
Проаналізувавши надані представником відповідача докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), а також застосувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не співмірні зі складністю справи, при цьому розгляд справи призначений в письмову провадженні без виклику учасників справи, тому адвокат участі в судових засіданнях не брала.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд приходить висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з ТОВ «ФК Єврокредит» на користь ОСОБА_1 понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді в розмірі 6000 грн.
Апеляційний суд бере до уваги, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного суду від 17 січня 2024 року у справі №910/2158/23.
Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» - адвоката Журавльова Станіслава Георгійовича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн (шість тисяч грн).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Береговий 

Судді      О. С. Панасюк

Т. М. Шемета