запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/223/26	Головуючий у 1-й інстанції Новікова Н.В.	
Єдиний унікальний №334/9936/23	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ст. 483 МК України	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року       м.Запоріжжя
Суддя судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі представника Запорізької митниці Наказного Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці на постанову судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви заступника начальника Запорізької митниці Колесника О. про зміну способу виконання рішення,
ВСТАНОВИВ
Як вбачається з матеріалів справи, постановою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною за ч.1 ст.483 МК України та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 11100168,33 грн., з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил та стягнуто судовий збір.
Заступник начальника Запорізької митниці звернувся до суду із заявою, в якій просить замінити спосіб виконання виконавчого документа - постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі № 334/9936/23 від 03.04.2024, а саме: стягнути з ОСОБА_1 вартість товару у розмірі 22 200 336,66 гривень.
В обґрунтування заяви зазначено, що Запорізька митниця виступає стягувачем за постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі № 334/9936/23 від 03.04.2024 року.
Так, Запорізькою митницею вищезазначена постанова була направлена до Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
15.08.2025 до Запорізької митниці надійшла постанова державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 23.04.2025 ВП № 77411707 про повернення виконавчого документа у зв`язку з відсутністю майна, визначеного виконавчим документом.
Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі № 334/9936/23 від 03.04.2024, вартість предметів у справі про порушення митних правил № 0058/11200/23 складає 22 200 336,66 гривень.
З метою виконання постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2024 стягувач просив замінити спосіб виконання виконавчого документа.
За результатами розгляду заяви суд першої інстанції відмовив у її задоволенні, оскільки вимога заявника про зміну способу виконання виконавчого документа, який повернутий стягувачу, у даному випадку не є способом і порядком в розумінні ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактично у разі задоволення заяви змінюється постанова Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2024 року, а саме її резолютивна частина в межах призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а не спосіб і порядок виконання даної постанови, що є неприпустимим та суперечить принципу законності, обов`язковості судового рішення, правової визначеності та загальним засадам призначення адміністративного стягнення. 
В апеляційній скарзі Запорізька митниця просить постанову скасувати, прийняти нову постанову, якою змінити спосіб виконання виконавчого документа – постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2024 року, а саме: стягнути з ОСОБА_1 вартість товару у розмірі 22 200 336,66 гривень. 
Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 22.09.2021 року, товар який підлягає конфіскації, відповідно до винесеної постанови Ленінським районним судом м.Запоріжжя від 03.04.2024 року не може бути примусово виконаний державним виконавцем, оскільки товар «м`яка пшениця, не насіннєва, врожаю 2021 року, українського походження, насипом було вивезено через морський пункт пропуску «Бердянський морський торговельний порт» за межі території України. 
До судового засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_2 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28 шляхом доставлення повістки в електронному вигляді до електронного кабінету в системі «Електронний суд». Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка захисника Мойсейця Б.В. не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності в судовому засіданні. 
Заслухавши представника Запорізької митниці Наказного Т.О., який в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.541 Митного кодексу України постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку. У разі неможливості конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, з осіб, які вчинили порушення митних правил, державним виконавцем за рішенням суду в установленому законом порядку може стягуватися вартість товарів, транспортних засобів.
Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Стаття 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Державний виконавець свого обов`язку не виконав, відомостей щодо його звернення до суду протягом двох місяців з дня відкриття провадження не надано.
Підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.
З аналізу наведених норм вбачається, що встановлення або зміна способу або порядку виконання судового рішення може мати місце виключно за умови існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
При цьому, підставою для встановлення способу або порядку виконання судового рішення, є обґрунтовані обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення у раніше встановлений судом спосіб. При цьому, суд не може змінити рішення по суті. При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.
Законом України "Про виконавче провадження", який регулює порядок та підстави вчинення виконавчих дій передбачено, що державний виконавець має право вчинити цілу низку виконавчих дій для виявлення, арешту та примусового вилучення автомобіля боржника в рамках виконавчого провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", яка визначає, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Проте матеріали справи не містять інформації та оцінки доказів, які б доводили факт того, що державним виконавцем під час виконання Постанови про накладення адміністративного стягнення вчинялись дії щодо направлення запитів, не містить оцінки доказів щодо будь-яких відповідей органів державної влади на такі запити державного виконавця.
Суд вважає, що вимога заявника про зміну способу виконання виконавчого документа, який повернутий стягувачу, у даному випадку не є способом і порядком в розумінні ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактично у разі задоволення заяви змінюється постанова Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2024, а саме її резолютивна частина в межах призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а не спосіб і порядок виконання даної постанови, що є неприпустимим та суперечить принципу законності, обов`язковості судового рішення, правової визначеності та загальним засадам призначення адміністративного стягнення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.280, 283, 294 КУпАП, ст.ст.486, 489, 529 МК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Запорізької митниці залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви заступника начальника Запорізької митниці Колесника О. про зміну способу виконання рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         О.С. Гончар
Дата документу  Справа № 334/9936/23