ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року Справа № 915/754/21(915/74/26) 
м. Миколаїв 
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справу
за позовом: Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866)
до відповідача: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження майна, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )
про стягнення заборгованості,
установив:
Комунальне підприємство “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 23.01.2026 про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги з водопостачання, водовідведення та постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2025 включно у сумі 34009,21 грн, з яких: 21830,85 грн – заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, 5539,48 грн – заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, 4971,80 грн - інфляційні нарахування, 1667,08 грн – 3% річних.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,400 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на те, що КП “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (далі – КП ТВКГ ПМР) є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м.Південноукраїнська. На ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито особові рахунки споживача комунальних послуг в кімнаті № 301 у гуртожитку № НОМЕР_1 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . П`ятиповерховий гуртожиток “коридорного типу” має кімнати з койкомісцями. Нарахування водопостачання та водовідведення відбувається відповідно до показників приладів комерційного обліку (загальнобудинковий) та розподіляється пропорційно між його мешканцями, які в свою чергу мають кожен свої окремі особові рахунки, (у разі проживання сім`ї – один рахунок на квартиронаймача), теплопостачання розподіляється відповідно займаної площі. Письмовий договір надання комунальних послуг відсутній. Відсутність договору на постачання комунальних послуг не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України “Про житлово-комунальні послуги” та внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.01.2026 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/74/26 та на підставі ст. 7 КУзПБ визначено головуючим у справі суддю Адаховську В.С.
Відповідно до приписів ст. 176 ГПК України судом вжито заходи до перевірки адреси зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи відповідача.
Згідно відповіді №2273736 від 26.01.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 16.02.2026, з урахуванням ухвали суду від 23.06.2026 про виправлення описки, позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності приписам п. 2, 5 ч. 3 ст. 162, п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172 ГПК України. Судом встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали шляхом подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї виправленою позовною заявою з доказами направлення відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами листом з описом вкладення за адресою реєстрації відповідача згідно даних Єдиного державного демографічного реєстру.
25.02.2026 позивачем подано до господарського суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з доказами направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу за адресою: АДРЕСА_3 .
Також 25.02.2026 позивачем подано до суду додаткові пояснення.
Позивач просить суд:
1) прийняти до уваги та долучити до справи № 915/74/26 письмові пояснення позивача та додаткові докази реєстрації відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) вважати місцем реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 ;
3) позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 
Позивач зазначає, що відповідно до п.4 “Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. Позивачем додатково було надано розширений запит до ЦНАП. Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг міста Південноукраїнська вих. № 407 від 19.02.2026, відповідно до Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - ЄДДР), Центром (ЦНАП), як органом реєстрації, 02.07.2016 було здійснено завантаження до Реєстру територіальної громади (РТГ) відомостей з Державного реєстру виборців. Всі завантажені дані в картці особи мали одну дату реєстрації – 02.07.2016 та мали помилку в завантаженні адреси 100% (32228 осіб та + 2802 особи, додані 12.12.2022) від загальної кількості даних. При зверненні до технічної підтримки Реєстру територіальної громади отримали пояснення, що аналогічна ситуація наявна у всіх органах реєстрації України і усунути/виправити дану розбіжність можливо тільки шляхом коригування кожної картки особи. Таким чином, в Реєстрі територіальної громади, яка інтегрується в базу ЄДДР ВІС ДМС, в картці особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центром здійснено виправлення адреси на актуальну його адресу: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований з 26.01.2009. 
Ухвалою від 02.03.2026 судом постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” (ідентифікаційний код 31948866), відкрити провадження у справі та присвоїти їй номер 915/754/21(915/74/26); розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Судом також встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 
Ухвалу суду від 02.03.2026 направлено відповідачеві за адресою місцезнаходження майна та за адресою реєстрації згідно даних ЄДДР, отримано відповідачем особисто 10.03.2026, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення листів із штрихкодовими ідентифікаторами R06806 9013140 та R06806 9013159.
В межах встановленого судом процесуального строку відповідачем подано до господарського суду відзив на позовну заяву засобами поштового зв`язку (вх. №4382/26 від 30.03.2026).
Відповідач позовні вимоги визнає частково, вважає, що з урахуванням пропуску строку позовної давності стягненню підлягає заборгованість за надані комунальні послуги з теплопостачання - 3456,58 грн, з водопостачання та водовідведення – 13618,07 грн. Відповідач також вважає, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення інфляційні втрати та 3% річних за період з січня 2015 року по 31 грудня 2025 року, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №206 заборонено нарахування та стягнення інфляційних втрат та 3% річних на період воєнного стану.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачем невірно зроблено розрахунок заборгованості, а саме: не враховано, що кімната виділена на двох осіб, отже розрахунки мають бути розділені відповідно на двох осіб.
У відзиві відповідач просить суд:
1) зобов`язати позивача надати розрахунок заборгованості з урахуванням щомісячних показників засобів обліку постачання гарячої і холодної води і теплопостачання, кількості мешканців, на яких розподіляється кількість використаної води і тепла, з урахуванням метражу кімнати та розподілом витрат, наданих комунальних послуг по кімнаті 301 в будинку №11 по вул. Миру в м. Південноукраїнську;
2) застосувати наслідки пропуску строку позовної давності за період з січня 2015 року по січень 2018 року.

30.03.2026 через підсистему “Електронний суд” позивачем подано до господарського суду відповідь на відзив.
Позивач просить позов задовольнити в повному обсязі, заперечення відповідача вважає безпідставними, посилаючись на таке:
1) строки позовної давності до спірних правовідносин продовжуються на період дії карантину та воєнного стану до 01 квітня 2017 року;
2) відповідач помилково зазначає про нарахування інфляційних втрат у вищезазначений період, так як згідно розрахунку суми заборгованості, який додано до позовної заяви, інфляційні нарахування та 3% річних виконано лише з січня 2023 року, а не з 2015 року, як зазначає відповідач;
3) стосовно розрахунку вартості спожитих комунальних послуг позивач зазначає, що на ім`я Стєхіна Миколи Євгеновича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито окремі особові рахунки споживача комунальних послуг в кімнаті АДРЕСА_4 коридорного типу” має кімнати з койкомісцями.
Так, в кімнаті № 301 зареєстровано два чоловіка: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які вдвох займають кімнату загальною площею - 26,02 м2, та за кожним із них рахується житлова площа, відповідно по 13,01 м2, і у кожного свій окремий особовий рахунок з постачання теплової енергії: у ОСОБА_1 - № НОМЕР_2 , у ОСОБА_2 - №829301. Тобто опалювальна площа койкомісця, яке займає ОСОБА_1 у кімнаті – 13,01 м2, така ж сама площа 13,01 м2 рахується і за його сусідом по кімнаті Івахненко В.П., який займає теж койкомісце і сплачує за нього комунальні послуги з постачання теплової енергії.
Інформація щодо нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії, міститься в “Розгорнутому розрахунку вартості послуг з постачання теплової енергії в будинку АДРЕСА_2 за період з 01.04.2017 по 31.12.2025”, який додається до відповіді на відзив. В розрахунку відображено загальна кількість спожитих Гкал будинком в цілому, кількість Гкал на 1 м2, загальна опалювальна площа будівлі гуртожитку, кількість мешканців, на яких виконано розподіл енергії у звітному місяці, та окремо розрахунок по кімнаті АДРЕСА_5 в розрізі індивідуально на кожного споживача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Із розрахунку вбачається, що подвійного нарахування на відповідача не відбувається, нарахування виконано на обох споживачів однаково.
Нарахування водопостачання та водовідведення відбувається відповідно до показників приладів комерційного обліку (загальнобудинковий) та розподіляється пропорційно між всіма його мешканцями, які в свою чергу мають кожен свої окремі особові рахунки.
Інформація щодо нарахування вартості послуг з водопостачання та водовідведення міститься в “Розгорнутому розрахунку вартості послуги з централізованого водопостачання по будинку АДРЕСА_2 за період з 01.04.2017 по 31.12.2025”, “Розгорнутому розрахунку вартості послуги з постачання гарячої води по будинку АДРЕСА_2 за період з 01.04.2017 по 31.12.2025”, “Розгорнутому розрахунку вартості послуги з централізованого водовідведення по будинку АДРЕСА_2 за період з 01.04.2017 по 31.12.2025”, які додаються до відповіді на відзив. В розрахунках відображено загальна кількість м3 води, спожитих будинком в цілому, кількість мешканців, на яких виконано розподіл води у звітному місяці, нарахування м3 на 1 людину та окремо розрахунок по кімнаті АДРЕСА_5 в розрізі індивідуально на кожного споживача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
03.06.2022, сусід відповідача по кімнаті - ОСОБА_2 , звернувся до КП ТВКГ ПМР з заявою про не нарахування з 01.06.2022 на його особовий рахунок послуг з водопостачання та водовідведення у зв`язку з тим, що він фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не користується комунальними послугами. Факт не проживання за місцем реєстрації підтверджується підписами сусідів заявника, в тому числі і сусідом по кімнаті – відповідачем ОСОБА_1 , який підтвердив факт не проживання у кімнаті ОСОБА_2 .
На вимогу відповідача, позивачем надано розгорнуті розрахунки вартості послуг з постачання кожної окремо комунальної послуги, що надає КП ТВКГ ПМР, в будинку АДРЕСА_2 за період з 01.04.2017 по 31.12.2025, в яких відображено загальна кількість спожитих комунальних послуг будинком в цілому, кількість мешканців в конкретному місяці, вартість одиниці послуг, та як доказ відсутності подвійного нарахування за послуги, окремо розрахунок по кімнаті № 301 в розрізі кожного із споживачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 

Крім того, разом із відповіддю на відзив 30.03.2026 позивачем через підсистему “Електронний суд” подано до господарського суду клопотання про витребування доказів.
Зокрема, позивач просить суд:
1. Прийняти клопотання про витребування доказів до розгляду.
2. Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засвідчену копію паспорту громадянина України з даними про місце реєстрації, або ID-картку з витягом про місце реєстрації.
3. Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засвідчену копію Реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) при відсутності ID-картки з таким номером.
Зазначене клопотання обгрунтовано тим, що відповідачем у відзиві зазначено його прізвище “Стехін” та адресу реєстрації та проживання “ АДРЕСА_3 ”, що не відповідає наявній в матеріалах справи інформації Центру надання адміністративних послуг міста Південноукраїнська стосовно відповідача та є суттєвим для розгляду справи.
Позивач також зазначає, що в телефонній розмові з позивачем було з`ясовано, що його прізвище ОСОБА_3 , і він зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а допущені помилки у відзиві вчинено особою, яку він попросив оформити відзив від його імені і надав при цьому ухвалу суду, з зазначеною в ній не вірною адресою та прізвищем.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до положень ч. 1-7 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з приписами ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”, Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Відповідно до пп.51 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”, до Реєстру вноситься така інформація про особу, зокрема, відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи.
Частиною першою статті 2 Закону України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні” передбачено: декларування місця проживання особи повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади (пункт 4); реєстрація місця проживання (перебування) особи внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12).
Аналіз змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування, утім законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором.
Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг міста Південноукраїнська вих. № 407 від 19.02.2026, відповідно до Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - ЄДДР), Центром (ЦНАП), як органом реєстрації, 02.07.2016 було здійснено завантаження до Реєстру територіальної громади (РТГ) відомостей з Державного реєстру виборців. Всі завантажені дані в картці особи мали одну дату реєстрації – 02.07.2016 та мали помилку в завантаженні адреси 100% (32228 осіб та + 2802 особи, додані 12.12.2022) від загальної кількості даних. При зверненні до технічної підтримки Реєстру територіальної громади отримали пояснення, що аналогічна ситуація наявна у всіх органах реєстрації України і усунути/виправити дану розбіжність можливо тільки шляхом коригування кожної картки особи. Таким чином, в Реєстрі територіальної громади, яка інтегрується в базу ЄДДР ВІС ДМС, в картці особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центром здійснено виправлення адреси на актуальну його адресу: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований з 26.01.2009.
Судом встановлено, що згідно відповіді №2902898 від 18.06.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру Стєхін Микола Євгенович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.01.2009.
Ухвалою від 23.06.2026 суд постановив: відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зобов`язання позивача надати розрахунок заборгованості; відмовити у задоволенні клопотання позивача від 30.03.2026 про витребування доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
Комунальне підприємство “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (далі – КП “ТВКГ” ПМР) є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м. Південноукраїнська.
Згідно відповіді №2902898 від 18.06.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру Стєхін Микола Євгенович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.01.2009.
Як зазначає позивач, на ім`я Стєхіна Миколи Євгеновича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито особові рахунки Споживача комунальних послуг в кімнаті № 301 у гуртожитку №4, розташованому за адресою: вул. Миру будинок № 11 в місті Південноукраїнську Вознесенського району Миколаївської області, відповідач не здійснює оплату комунальних послуг з грудня 2015 року та станом на 01.01.2026 утворилась заборгованість по оплаті за комунальні послуги, а саме: водопостачання та водовідведення 21830,85 грн, постачання теплової енергії – 5539,48 грн. Письмовий договір надання комунальних послуг відсутній. 
Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги, а також інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулювалися також Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV “Про житлово-комунальні послуги”.
Ці правовідносини до набрання чинності Законом України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017 було врегульовано таким чином.
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). 
Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону).
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено судом, Стєхін Микола Євгенович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.01.2009, відповідач є споживачем наданих КП “ТВКГ” ПМР житлово-комунальних послуг за даною адресою та має заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2025 року з водопостачання та водовідведення в сумі 21830,85 грн та з постачання теплової енергії в сумі 5539,48 грн.
Нарахування заборгованості здійснено позивачем за встановленими тарифами, які діяли в період виникнення заборгованості, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями рішень виконкому Южноукраїнської міської ради та виконкому Південноукраїнської міської ради
А саме, холодна вода та водовідведення:
В період з січня 2015 року по січень 2016 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 798 від 16.12.2014 на послуги водопостачання – 6,68 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 8,66 грн за 1 м3;
В період з 01 лютого 2016 року по лютий 2018 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 2868 від 26.11.2015 на послуги водопостачання – 7,53 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 10,46 грн за 1 м3;
В період з 12 березня 2018 року по 01 травня 2018 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 38 від 21.02.2018 на послуги водопостачання – 9,41 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 13,36 грн за 1 м3;
В період з 02 травня 2018 року по 03 листопада 2021 року включно діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету №92 від 17.04.2018 на послуги водопостачання – 15,20 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 17,62 грн за 1 м3;
В період з 04 листопада 2021 року по 09 вересня 2025 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №350 від 02.11.2021 на послуги водопостачання – 26,68 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 32,29 грн за 1 м3. 
В період з 10 вересня 2025 року по теперішній час діє тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету №346 від 10.09.2025 на послуги водопостачання – 43,08 грн. за 1 м3; послуги водовідведення – 57,60 грн за 1 м3.
Інформація щодо нарахування за послугу помісячно відображена у звіті по нарахуванню за послуги, який додано до позовної заяви та розгорнутому розрахунку послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, який позивачем додано до відповіді на відзив.
Постачання гарячої води та теплової енергії:
В період з 15 травня 2015 року по квітень 2016 року діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання – 18,03 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників – 17,11 грн. за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків – 4,93 грн. за 1 м2 за місяць протягом періоду надання послуг з централізованого опалення;
Крім того, з грудня 2015 року по 31.01.2020, (тобто до встановлення загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії), при нарахуванні плати за опалення, нараховувався коефіцієнт у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №1037 від 30.10.2015 “Про запровадження перерахунку вартості послуги з централізованого опалення залежно від температури зовнішнього повітря”. Таким чином, розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення (у разі відсутності засобів обліку) визначається згідно з нормативами (нормами) споживання та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості діб надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
В період з 13 квітня 2016 року по липень 2016 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 202 від 18.02.2016 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання – 16,86 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників – 16,04 грн. за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків – 4,40 грн. за 1 м2 опалювальної площі протягом періоду надання послуг;
В період з 10 липня 2016 року по жовтень 2016 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 1101 від 09.06.2016 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання – 17,97 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників – 17,06 грн. за 1 м3 на послуги опалення багатоповерхових будинків – 4,91 грн. за 1 м2 опалювальної площі протягом періоду надання послуг;
В період з 15 жовтня 2016 року по 01 травня 2018 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 1528 від 08.09.2016 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання – 17,34 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників – 16,48 грн. за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків – 4,62 грн. за 1 м2 опалювальної площі протягом періоду надання послуг, або 189,95 грн за 1гКал.
В період з 02 травня 2018 року по березень 2022 року включно діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №93 від 17.04.2018 р: на послуги постачання гарячої води за умови циркуляції системи гарячого водопостачання – 34,56 грн за 1 м3; за умови проектної відсутності циркуляції системи гарячого водопостачання – 26,99 грн. за 1 м3; на теплову енергію, її транспортування та постачання 242,34 грн за 1Гкал.;
31.01.2020 актом № 1460/6151 прийнято в експлуатацію та на абонентський облік прилад обліку теплової енергії багатоповерхового будинку № 11 по вулиці Миру в м.Південноукраїнську.
Подальше нарахування плати за опалення проводиться, відповідно до Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання” № 2119 від 22.06.2017р., “Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг”, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 р. № 315, а саме: в основі нарахувань лежить обсяг фактично спожитої теплової енергії, який визначається за показниками загальнобудинкового лічильника тепла і розподіляється між споживачами пропорційно до опалювальної площі осель.
З 01.02.2020 нарахування оплати за опалення відбувалось за показниками загальнобудинкового лічильника за встановленими тарифами пропорційно до опалювальної площі квартири. Опалювальна площа койкомісця, яке займає Стєхін М.Є. - 13,01м2.
В період з 01 квітня 2022 року по 09 вересня 2025 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №36 від 09.02.2022 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників (циркуляції) до системи гарячого водопостачання – 59,64 грн. за 1 м3, за умови проектної відсутності рушникосушильників, циркуляції системи гарячого водопостачання – 46,75 грн. за 1 куб.м; (копія рішення додається до позовної заяви). У Відповідача по проекту в наявності рушникосушильник, тому тариф становить 59,64 грн. 
Дію тарифу було продовжено рішенням виконавчого комітету №263 від 28.09.2022 Дію тарифу продовжено рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №263 від 28.09.2022.
Рішенням Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 10.09.2025 № 345 встановлено новий тариф на послуги постачання гарячої води для всіх груп споживачів, однак він вступає в дію для населення після зняття заборони на підвищення тарифів на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, встановленої Законом України “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування”. 
Таким чином, тариф для населення залишається незмінним на рівні встановленого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №36 від 09.02.2022 до зняття заборони на підвищення тарифів. 
Детальна інформація щодо нарахування за послугу з постачання гарячої води та теплової енергії помісячно відображена у звітах по нарахуванню за послуги, які додано до позовної заяви та розгорнутих розрахунках вартості відповідних послуг, які позивачем додано до відповіді на відзив.
Як доказ надання послуги з постачання теплової енергії, до позовної заяви також додаються копії рішень виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради та копії розпоряджень міського голови про початок та кінець опалювального сезону за зазначений період.
На виконання вимог Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 “Про затвердження правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення” та постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 “Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії”, Постанови Кабінету Міністрів України №1182 від 11.12.2019 “Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води”, 05 березня 2022 року для всіх абонентів КП “ТВКГ”, введено в дію плату за абонентське обслуговування на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 18,28 грн за кожну послугу, а з 01 квітня 2022 року введено в дію плату за абонентське обслуговування на послуги з гарячого водопостачання та постачання теплової енергії в розмірі 18,28 грн за кожну послугу.
Наказом КП ТВКГ №239 від 30.12.2024 встановлено з 01 січня 2025 року тариф на плату за абонентське обслуговування при наданні послуг абонентам в багатоквартирних будинках (з обслуговуванням вузлів комерційного обліку) в розмірі 20,27 грн з ПДВ.
Інформація щодо нарахування за послугу з абонентського обслуговування помісячно відображена в звіті по нарахуванню за послуги з абонентського обслуговування (АО), який позивачем додано до позовної заяви.
Відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що у будинку відсутнє централізоване водопостачання та теплопостачання, а також доказів оплати комунальних послуг суду, з урахуванням пропуску строку позовної давності визнає заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 3456,58 грн та 13618,07 грн з водопостачання та водовідведення за період з січня 2018 року по грудень 2025 року.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування “вірогідності доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі “Дж. К. та Інші проти Швеції” (“J.K. AND OTHERS v. SWEDEN”) ЄСПЛ наголошує, що “у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування” поза розумним сумнівом (“beyond reasonable doubt”). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням “балансу вірогідностей”. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри”.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).
Оцінюючи докази, подані позивачем на підтвердження факту надання відповідачеві комунальних послуг, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач.
Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19” (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02 квітня 2020 року продовжено позовну давність на період карантину.
Законом № 540-IX розділ “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: “Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину”.
У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що “у пункті 12 розділ “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)”.
З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
З вищенаведеного слідує, що з 17.03.2020 карантин на законодавчому рівні було визнано обставиною непереборної сили та, відповідно, з даного моменту має застосовуватися правило п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України щодо зупинення строків позовної давності.
Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (зі змінами), постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання (втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №85 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690”).
Відповідно до п. 35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (зі змінами), розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (зі змінами), фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.
Згідно п. 37 зазначених вище Правил, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць.
Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Отже, зважаючи на вказані вимоги закону, відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо платежів, строк виконання яких мав наступити після березня 2017 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року.
Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: “У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії”.
Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.
Разом з тим, законом України “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності”, який набрав чинності 04.09.2025 року, пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України виключено.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність застосування позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг за період до 21.08.2017, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг підлягають задоволенню частково по оплаті за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 20228,53 грн та за послуги з постачання теплової енергії в сумі 4939,03 грн.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, суд зазначає таке.
За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування – це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. 
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.
Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.
На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг, за допомогою комп`ютерної програми ІpLex судом здійснено розрахунок інфляційний втрат та 3% річних за період з січня 2023 року по грудень 2025 року включно та визначено, що інфляційні нарахування становлять 4503,24 грн та 3% річних в сумі 1507,14 грн. 
Відповідачем контррозрахунку суду не надано.
Враховуючи, що вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних заявлені позивачем в межах строку позовної давності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 4503,24 грн та 3% річних в сумі 1507,14 грн. 
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2440,75 грн.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути зі Стєхіна Миколи Євгеновича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження майна, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства “Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство” Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 21 серпня 2017 року по 31 грудня 2025 року включно у сумі 31177,94 грн, з яких: 20228,53 грн – заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, 4939,03 грн – заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, інфляційні нарахування в сумі 4503,24 грн та 3% річних в сумі 1507,14 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2440,75 грн.
3. В решті позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська