Справа № 462/1306/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року       Залізничний районний суд міста Львова

в складі:
головуючого-судді    Ліуша А.І.
з участю секретаря   Поляниці А.М.
представника позивача   ОСОБА_1 
представника відповідача    ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові клопотання представника позивача про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи: Городоцької міської ради Львівської області про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, встановити порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми,-
В С Т А Н О В И В:

в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи: Городоцької міської ради Львівської області про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, встановити порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми. Вимоги позову мотивовано тим, що позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилось двоє дітей : ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 . Відносини між подружжям погіршилися і в подальшому ОСОБА_4 , почала чинити перешкоди позивачеві ОСОБА_3 у спілкуванні та участі у вихованні двох малолітніх дітей, що виражалось в тому, що відповідач не впускала позивача до помешкання у м. Городок, де вона фактично проживала без реєстрації, відмовлялась у проведенні побачень із дітьми. Через виникнення наведеної ситуації, позивач ОСОБА_3 звернувся до Городоцької міської ради Львівської області, і Рішенням вказаного органу місцевого самоврядування № 291 від 24 вересня 2025 року було встановлено наступний порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні із двома малолітніми дітьми: під час відпустки батька почергово на вихідні дні з можливістю забирати дітей за його місцем проживання ( п`ятниця з 17.00 год. до неділі 15.00 год. ) за попередньою домовленістю з матір`ю дітей; у разі співпадіння відпустки батька і канікул у дітей, забирати частіше, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей; у будь-який інший час за попередньою домовленістю із матір`ю дітей ОСОБА_4 . Також даним Розпорядженням було зобов`язано матір дітей ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми. 23 та 25 грудня 2025 року позивач ОСОБА_3 приїздив у м. Городок Львівського району Львівської області для побачення з дітьми, однак відповідач ОСОБА_4 , всупереч вимогам Розпорядження № 291 від 24 вересня 2025 року, чинила перешкоди у побаченні із дітьми, не впускала ОСОБА_3 по помешкання, де вона проживає з дітьми. Враховуючи вищевикладене, просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача ОСОБА_4 , усунути перешкоди позивачеві у прийнятті участі у вихованні та спілкуванні із малолітніми дітьми ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , а також встановити судовим рішенням порядок участі позивача у вихованні і спілкуванні із малолітніми дітьми. 
Представником відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, та повідомив, що саме відповідачка здійснює догляд за дітьми, займається їхнім вихованням, забезпечує їх належними умовами для проживання, навчання, одягом, взуттям, продуктами харчування, тощо. Батько дітей жодного разу в заклади освіти не з`являвся, успіхами дітей не цікавиться, про спосіб життя дітей не обізнаний. Разом з тим, позивач зазначає, що відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, проте, вказане не відповідає дійсності. Звернув увагу суду, що єдиним аргументом позивача є те, що 23 та 25 грудня 2025 року відповідачка, ніби то, не впускала позивача до помешкання, де вона проживає з дітьми. З даного приводу вказали, що в даний період відповідачка з дітьми готувались та святкували релігійне свято – Різдво Христове. Окрім цього, позивач не попереджав та попередньо не домовлявся з відповідачкою про зустріч з дітьми у вказаний період. З приводу, ніби то, не впускання позивача до помешкання відповідачки, де вона проживає, звернув увагу суду на обставину, яка характеризує особу позивача, а саме постановою Городоцького районного суду Львівської області від 02.09.2025 року у справі №441/1806/25 позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.) за домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, при цьому ображав її нецензурними словами, погрожував розбити вікна, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю. Окрім цього, 28.08.2025 року відносно позивача був виданий терміновий заборонний припис серії АА №306433. Вказане свідчить про факт схильності позивача до агресивної поведінки та здійснення ним домашнього насильства стосовно своєї сім`ї, що може негативно впливати на дітей та суперечити їх інтересам. У зв`язку з наведеним у відповідачки було реальне побоювання з приводу безпеки своєї, дітей, а також її батьків, які проживають з нею. Разом з тим, наголосив на тому факті, що жодних перешкод відповідачка позивачу у спілкуванні з дітьми не чинила. Будь-яких доказів невиконання ОСОБА_4 , рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області від 21 вересня 2025 року позивачем не надано. Навпаки, позивач, перебуваючи у відпустці, жодного разу не виявляв бажання бачитись з дітьми та брати участь в їх вихованні. Враховуючи вищевикладене, просив суд в задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що твердження того, що факти перешкоджання з боку відповідача у спілкуванні позивача з малолітніми дітьми нічим не доведені, не відповідає дійсності, оскільки 23 і 25 грудня 2025 року, після безпідставної відмови відповідача позивачеві у спілкуванні з дітьми, останній двічі звертався до органів поліції із відповідними заявами, про що було скеровано адвокатський запит, на якій незаконно не було надано відповіді, у зв`язку із чим до суду скеровано клопотання про витребування доказів (матеріалів з поліції, клопотання в матеріалах цивільної справи є). Навпаки, твердження відповідача, що часті або тривалі контакти дітей з позивачем не відповідають найкращим інтересам дітей і можуть завдати таким психологічної шкоди, нічим не доводиться, висновку психолога щодо цього факту немає. Однак є факт, який сторонами не оспорюється, щодо того, що позивач є батьком двох малолітніх дітей, не веде асоціального способу життя, є старшим офіцером ЗСУ, перебуває на військовій службі, до відповідальності щодо вчинення будь-яких неправомірних дій щодо малолітніх дітей ніколи не притягувався. Вимога відповідача відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, тобто і в участі у спілкуванні та вихованні двох малолітніх дітей фактично суперечить встановленим чинним законодавством України правам позивача як батька дітей. Крім того, такий порядок вже був визначений Рішенням Городоцької міської ради Львівської області № 291 і ніким не оспорювався, а в позовній заяві позивач не виходить за межі визначеного даним рішенням органу місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, викладені у відзиві на позовну заяву аргументи відповідача та її представника проси відхилити за безпідставністю.
Представник Городоцької міської ради Львівської області подав до суду клопотання про здійснення розгляду справи без його участі. Додатково повідомив, що ОСОБА_3 – військовослужбовець (в/ч НОМЕР_1 ), періодично їздить на Схід України. З його слів мати дітей ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та донькою, з матір`ю дітей не може домовитись.
Також, зазначив, що 02 вересня 2025 року працівниками Служби у справах дітей Городоцької міської ради Львівської області та КУ «Центр надання соціальних послуг Городоцької міської ради» проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що житловий будинок складається з 5-ти житлових кімнат, кухні, ванної кімнати та туалету, коридору. В помешканні наявні всі комунальні вигоди: електро, водо та газопостачання. Умови проживання добрі, в помешканні зроблено ремонт, житлові кімнати облаштовані усіма необхідними меблями та побутовою технікою. В будинку затишно та чисто. Зі слів матері, діти проживають в одній кімнаті з нею, оскільки ще маленькі, мають облаштовано спальні місця, є шафа для одягу та усе необхідне відповідно до віку. Мати не заперечує щодо спілкування батька з дітьми, він забирає їх за своїм місцем проживання, спілкується з ними в телефонному режимі, жодних перешкод мати не чинить щодо спілкування та виховання дітей. Така ситуація відбулась у зв`язку з тим, що 28.08.2025 року діти мали іти на весілля до родичів ОСОБА_4 , проте на передодні батько захотів забрати дітей в п`ятницю, а мати відмовилась, оскільки хотіла сама підготувати їх на весілля. Після чого відбувся конфлікт, де мати викликала працівників поліції. Крім цього, батько телефонує до дітей та домовляється про зустріч, а не до матері. Згідно інформації та акту оцінки потреб сім`ї ОСОБА_4 від 02.09.2025 року, складеного фахівцями соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг Городоцької міської ради», встановлено, що мати   ОСОБА_4 , проживає з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вищевказаною адресою. Cім`я проживає у приватному будинку бабусі по лінії матері, яка з дідусем допомагають вести побут. Умови проживання задовільні. Діти забезпечені усім необхідним: спальними місцями, шафою для речей, столом, іграшками та книжками. В помешканні чисто. Мати задовольняє всі потреби дітей, належно виконує обов`язки щодо їх розвитку, виховання та навчання. Батьки перебувають в стані розлучення, проживають окремо. Зі слів матері та її родичів, батько ОСОБА_3 безперешкодно спілкується з дітьми, вони гостюють в нього та в дідуся і бабусі по лінії батька. Крім цього, фактів вчинення домашнього насильства стосовно дітей  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та за їх присутності не надходило. Однак, за повідомленням НПУ від 29.08.2025 року ОСОБА_3 28.08.2025 року вчинив психологічне насильство стосовно дружини ОСОБА_4 за місцем її проживання.
19 вересня 20225 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому була присутня мати дітей, батько у заяві про встановлення днів побачень зазначив, щоб розглядати без його участі, оскільки в цей час перебуватиме в зоні бойових дій. Мати не заперечила запропонований порядок участі у вихованні малолітніх сина та доньки, проте зазначила, що такі зустрічі мають відбуватись за її попередньої домовленості, оскільки діти маленькі, а батько телефонує до них та попереджає що зараз буде, щоб вони збирались, а не до неї. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Городоцької міської ради Львівської області повністю довіряє суду та у прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2026 року, витребувано докази звернення позивача ОСОБА_3 23 грудня 2025 року, та 25 грудня 2025 року до органів поліції з питання перешкоджання відповідачем ОСОБА_4 у спілкуванні із малолітніми дітьми та матеріалів перевірки із прийнятим рішенням по даних заявах у відділення поліції № 1 (місто Городок) ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області за адресою : АДРЕСА_1 .
Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_5 , значаться ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_6 , значаться ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
Рішенням Городоцької міської ради Львівської області № 291 від 24 вересня 2025 року було встановлено наступний порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні із двома малолітніми дітьми: під час відпустки батька почергово на вихідні дні з можливістю забирати дітей за його місцем проживання ( п`ятниця з 17.00 год. до неділі 15.00 год. ) за попередньою домовленістю з матір`ю дітей; у разі співпадіння відпустки батька і канікул у дітей, забирати частіше, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей; у будь-який інший час за попередньою домовленістю із матір`ю дітей ОСОБА_4 . Також даним Розпорядженням було зобов`язано матір дітей ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2025 року, за позовною заявою ОСОБА_4 , шлюб між нею та ОСОБА_3 , було розірвано.
Згідно відповіді ЛРУП №2 ВП №1 ГУНП у Львівській області від 30 грудня 2025 року, в ході перевірки заяви ОСОБА_3 , йому роз`яснено право звернення в судові органи в порядку цивільного судочинства. 
ОСОБА_5 навчається в 1-А класі Городоцького ЗЗСО №3 І-ІІІ ступенів імені Героя України Івана Бльока, що стверджується довідкою від 03 лютого 2026 року.
ОСОБА_6 навчається в Городоцькому ЗДО №3 «Барвінок» з 10.09.2024 року по даний час, що стверджується довідкою від 26 січня 2026 року.
Як вбачається з акту складеного комісією міської ради від 05 лютого 2026 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , - проживають без реєстрації разом з батьками ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , в АДРЕСА_1 . Вказане також стверджується довідкою Городоцької міської ради від 05 лютого 2026 року. 
Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року, ОСОБА_3 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так, згідно вказаної постанови 28 серпня 2025 року, о 14 год. 30 хв., ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_4 , при цьому ображав її нецензурними словами, погрожував розбити вікна, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю. В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, у заяві від 28.08.2025 просив про розгляд справи без його участі, вину визнає.
В матеріалах справи також міститься терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_3 , що винесений за обставинами, встановленими постановою Городоцького районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року. 
Крім того, судом встановлено, що судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року по справі № 462/6496/25 вирішено стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 / ІНФОРМАЦІЯ_3 / та ОСОБА_5 / ІНФОРМАЦІЯ_4 /, в розмірі 1/3 частки доходу платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 26 серпня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Судом також було досліджено витребувані матеріали з органів поліції з питання перешкоджання відповідачем ОСОБА_4 у спілкуванні із малолітніми дітьми та матеріалів перевірки із прийнятим рішенням по даних заявах у відділення поліції № 1 (місто Городок) ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області. Так, вказані матеріали містять довідку про результати перевірки за зверненням ОСОБА_3 , згідно яких позивач просив прийняти міри до колишньої дружини, яка не виконує рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради, а саме: перешкоджає бачитися з дочкою та сином. До вказаних матеріалів також долучено заява ОСОБА_3 , аналогічного змісту про необхідність вжиття мір до його колишньої дружини, яка на його переконання чинить перешкоди йому у спілкуванні з дітьми. 
Вказані матеріали також містять протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого ОСОБА_3 , просить про вжиття мір до його колишньої дружини, яка на його переконання чинить перешкоди йому у спілкуванні з дітьми.
В матеріалах справи також міститься рапорт, згідно якого ОСОБА_3 , повідомив, що його колишньої дружини, яка на його переконання чинить перешкоди йому у спілкуванні з дітьми, а також протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке що готується, згідно якого ОСОБА_3 , знову ж таки просить про вжиття мір до його колишньої дружини, яка на його переконання чинить перешкоди йому у спілкуванні з дітьми. Також суду надано пояснення ОСОБА_3 , актовий запис про народження ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
У відповідності до частини першої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Так, як обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідачка чинить перешкоди позивачеві у спілкуванні та участі у вихованні двох малолітніх дітей, що виражалось в тому, що відповідачка не впускала позивача до помешкання у м. Городок, де вона фактично проживала без реєстрації, відмовлялась у проведенні побачень із дітьми. 
Однак, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би ствердив вказані обставини. Так, в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_3 до правоохоронних органів з проханням про вжиття мір до його колишньої дружини, яка, на його переконання, чинить перешкоди йому у спілкуванні з дітьми. Проте, вказані звернення жодним чином не стверджують, що такі обставини є підтвердженими та відповідають дійсності, оскільки відображають виключно суб`єктивне бачення позивача щодо конфліктної ситуації між сторонами. Самі по собі заяви, в яких позивач виклав своє бачення ситуації, щодо якої і просить вжити міри, не надають цій обставині реальності та не замінюють доказів, які повинні підтверджувати факт реального перешкоджання у спілкуванні з дітьми. Позивачем не надано до суду жодного доказу, який би ствердив, що відповідачкою дійсно чиняться перешкоди в спілкуванні з дітьми, тоді як самі по собі його звернення не можуть вважатися належним та допустимим доказом наявності підстав, за якими звертається позивач. 
Також позивач зазначав, що відповідачкою не виконувалося рішення Городоцької міської ради Львівської області № 291 від 24 вересня 2025 року, яким встановлено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні із двома малолітніми дітьми. В той же час, саме по собі твердження позивача про невиконання відповідачкою вказаного рішення не може бути прийнято судом до уваги як підстава для задоволення позовних вимог. Для встановлення факту невиконання такого рішення необхідним є надання доказів, які б підтверджували конкретні випадки порушення визначеного порядку, обставини їх вчинення, час, спосіб та причини неможливості реалізації позивачем права на спілкування з дітьми. Відтак, доказів невиконання відповідачкою вказаного рішення матеріали справи не містять.
Навпаки, в ході розгляду справи встановлено, що позивач неодноразово без попередження матері дітей приходив за місцем її проживання та намагався відібрати дітей, без врахування їх розпорядку та планів. Зокрема, це стосується 23 та 25 грудня 2025 року, під час яких відповідачка з дітьми готувались та святкували релігійне свято - Різдво Христове, тоді як позивач приїхав у вказане свято без попередження та намагався відібрати дітей, що є неприпустимим. Така поведінка позивача не свідчить про добросовісне прагнення налагодити стабільне та безпечне спілкування з дітьми, а навпаки, створює додаткову напругу між батьками та ставить дітей у ситуацію конфлікту дорослих.
Вказане стосується і епізоду, повідомленого органом опіки та піклування, згідно якого 28 серпня 2025 року діти мали іти на весілля до родичів ОСОБА_4 , проте напередодні батько захотів забрати дітей в п`ятницю без попередження, без жодного погодження, після чого відбувся конфлікт. Зазначена обставина підтверджує, що причиною конфліктних ситуацій є не доведене суду перешкоджання відповідачки у спілкуванні батька з дітьми, а відсутність належної попередньої комунікації з боку позивача та його небажання враховувати обставини життя дітей, їх вік, плани та режим дня.
Так, суд зазначає, що батько зобов`язаний враховувати сталий спосіб життя своїх дітей, їх плани, які були визначені попередньо, а не вриватися до їхнього життя виключно тоді, коли це комфортно лише йому. Реалізація батьківських прав не може здійснюватися у спосіб, який ігнорує інтереси дітей, їх емоційний стан, прив`язаність до звичного середовища та необхідність узгодження побачень із тим із батьків, з ким діти фактично проживають. Право батька на участь у вихованні дітей є безумовно важливим, однак воно повинно здійснюватися добросовісно, розумно та з врахуванням найкращих інтересів дітей, а не шляхом створення конфліктних ситуацій і нав`язування власного графіка без попереднього погодження. 
Крім того, суд погоджується з твердженням відповідачки про те, що така поведінка батька, яка провокує конфлікти між батьками безпосередньо у присутності дітей або з приводу їх передачі, об`єктивно жодним чином не може позитивно впливати на дітей, не відповідає їх найкращим інтересам та може завдати їм психологічної шкоди. Діти, незалежно від свого віку, є безпосередніми учасниками сімейного середовища та сприймають емоційний стан своїх батьків, а тому систематичні конфліктні ситуації, взаємні претензії та напружені відносини між ними не можуть сприяти їх гармонійному психоемоційному розвитку. При цьому судом, не приймається твердження позивача про те, що наведені обставини можуть підтверджуватися виключно висновком психолога. Така позиція позивача є надмірно формалізованою та, на переконання суду, спрямована виключно на досягнення позитивного для себе процесуального результату без належного врахування реальних інтересів дітей. Для встановлення очевидної обставини того, що постійні конфлікти між батьками, сварки, спроби силового вирішення питань та створення конфліктних ситуацій під час побачень не можуть позитивно впливати на їх психологічний стан, не вимагається спеціальних психологічних знань чи окремого експертного дослідження, оскільки це випливає із загальних засад забезпечення найкращих інтересів дитини та звичайних закономірностей психоемоційного розвитку малолітніх дітей.
Щодо зазначення позивачем того, що він не веде асоціального способу життя, є старшим офіцером ЗСУ, перебуває на військовій службі, до відповідальності щодо вчинення будь-яких неправомірних дій щодо малолітніх дітей ніколи не притягувався, суд зазначає наступне. Як було встановлено в ході розгляду справи, зокрема згідно постанови Городоцького районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року, ОСОБА_3 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так, згідно вказаної постанови 28 серпня 2025 року, о 14 год. 30 хв., ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_4 , при цьому ображав її нецензурними словами, погрожував розбити вікна, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю. В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, у заяві від 28.08.2025 просив про розгляд справи без його участі, вину визнає.
Відтак, встановлений постановою Городоцького районного суду Львівської області від 02 вересня 2025 року факт вчинення ОСОБА_3 , домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини не може залишатися поза увагою суду при вирішенні даної справи. Незважаючи на те, що зазначене правопорушення було вчинене не відносно дітей, а щодо їх матері, сама по собі така поведінка характеризує позивача як особу, яка у сімейних правовідносинах допускає агресивну модель поведінки, не здатна вирішувати конфлікти цивілізованими способами та вдається до психологічного тиску, образ і погроз. Особливого значення вказана обставина набуває з огляду на те, що конфлікт відбувався саме у сімейному середовищі, учасниками якого є й малолітні діти сторін, а відтак не може бути повністю відокремлений від оцінки особи позивача як батька.
Більше того, суд враховує, що позивач не заперечував факту вчинення домашнього насильства, а у справі про адміністративне правопорушення просив здійснювати її розгляд без його участі та визнав свою вину. Отже, відповідні обставини не ґрунтуються виключно на твердженнях відповідачки. Сам факт притягнення особи до відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру свідчить про порушення позивачем загальновизнаних стандартів сімейної поведінки та взаємної поваги між членами сім`ї, - зокрема ОСОБА_4 , яка є матір`ю його дітей, що не може не враховуватися судом під час оцінки особи позивача та його здатності реалізовувати батьківські права у спосіб, який відповідає найкращим інтересам дітей.
Крім того, саме характер встановлених постановою суду дій - систематичні образи, погрози та психологічний тиск, свідчить про використання позивачем конфліктної моделі вирішення сімейних спорів. Суд виходить із того, що особа, яка допускає психологічне насильство щодо іншого з батьків, об`єктивно створює конфліктне сімейне середовище, наслідки якого неминуче позначаються на дітях незалежно від того, чи були вони безпосередніми потерпілими від такого правопорушення.
Вказані обставини у своїй сукупності характеризують позивача як особу, яка проявляє агресивність під час вирішення сімейних конфліктів, не дотримується принципів взаємної поваги та конструктивної взаємодії з матір`ю дітей, а тому підлягають врахуванню судом при оцінці його поведінки у спірних сімейних правовідносинах та вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Крім того, перебування позивача на військовій службі жодним чином не може характеризувати його як хорошого батька чи такого, що вчиняє або не вчиняє неправомірних дій відносно своїх дітей, відтак вказана обставина сама по собі не може бути прийнята судом до уваги як доказ належного виконання ним батьківських обов`язків. Проходження військової служби, безумовно, заслуговує на повагу, однак не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із предметом даного спору та не спростовує встановлених судом обставин щодо його поведінки у сімейних правовідносинах. Тоді як вчинення ним домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини характеризує позивача як особу, яка не здатна належним чином контролювати власну поведінку під час виникнення конфліктних ситуацій та не забезпечує конструктивного способу вирішення спорів.
Також, судом приймається до уваги наявність судового наказу Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року у справі № 462/6496/25, згідно з яким вирішено стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей. 
Вказана обставина свідчить про те, що в добровільному порядку позивач не забезпечував належного матеріального утримання власних дітей, що і стало підставою для звернення відповідачки до суду за захистом їхніх прав. При цьому, суд враховує не сам факт існування судового наказу, а те, що необхідність судового захисту права дітей на належне утримання виникла саме через відсутність добровільного виконання позивачем свого обов`язку як батька.
Крім того, судом не приймається твердження позивача про те, що вимога відповідачки про відмову у задоволенні позовних вимог, тобто і в участі у спілкуванні та вихованні двох малолітніх дітей, фактично суперечить встановленим чинним законодавством України правам позивача як батька дітей. Вказана вимога інтерпретована позивачем невірно, оскільки заперечення відповідачки проти позову обумовлені не небажанням допустити спілкування батька з дітьми як таким, а відсутністю доказів тих обставин, на які посилається позивач як на підставу звернення до суду.
Відповідачка неодноразово зазначала, що вона не заперечує щодо спілкування позивача з дітьми та його участі у їх вихованні, що підтверджується також поясненнями органу опіки та піклування. При цьому навіть представник Городоцької міської ради Львівської області у своїх поясненнях зазначив, що зі слів самого позивача мати дітей чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та донькою та що він не може домовитися із матір`ю дітей. Отже, навіть орган опіки та піклування не підтвердив факту існування таких перешкод, а лише відобразив позицію позивача, яка не була підкріплена жодними об`єктивними доказами. Саме по собі посилання на власні пояснення або повідомлення про конфлікт між батьками не є достатнім для висновку про порушення відповідачкою прав позивача. 
Враховуючи вищевикладене, в ході розгляду справи не підтверджено обставин, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог. Зокрема, позивачем протягом всього розгляду справи так і не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачкою дійсно чиняться перешкоди у його спілкуванні з дітьми, які саме перешкоди чиняться, в чому вони конкретно виражаються, коли саме вони мали місце та якими доказами це підтверджується. При цьому, наявність звернень позивача до правоохоронних органів за нібито наявністю обставин, які він вважає доведеними виключно на підставі власних тверджень, сама по собі не може бути прийнята судом до уваги як доказ існування таких обставин. Звернення особи до правоохоронних органів є реалізацією її права на звернення, однак не створює презумпції правдивості викладених у ньому відомостей та не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Саме тому, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги ґрунтуються переважно на припущеннях позивача та його суб`єктивному сприйнятті конфлікту між сторонами, а не на належній та достатній доказовій базі, що виключає можливість їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи: Городоцької міської ради Львівської області про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, встановити порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Суддя:      А.І. Ліуш