ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 
справа № 753/20604/25
провадження № 1-кп/753/1181/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді    ОСОБА_1 , 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області, громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_3 , 
прокурора      ОСОБА_4 ,
представника потерпілого   ОСОБА_5 ,
захисника      ОСОБА_6 ,
обвинуваченого    ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в:
у відповідності до обвинувального акту,  ОСОБА_2 6 червня 2025 року приблизно о 07 год. 35 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Audі Q5» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Привокзальна зі сторони вул. Ялтинської у напрямку Харківського шосе у м. Києві, у межах крайньої правої (першої) смуги руху, за наявних трьох смуг для руху в його напрямку, зі швидкістю 62,0…64,1 км/год (яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год). Під час руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_7 , та перед яким знижував швидкість і зупинився невстановлений легковий автомобіль, ОСОБА_2 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не зменшив швидкість свого автомобіля аж до його зупинки, продовжив свій рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході, розташованому навпроти будинку № 14 по вул. Привокзальній в м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Своїми діями ОСОБА_2 допустив порушення вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 підпункту «б», 12.1, 12.4, 18.1, 18.4 ПДР України. 
В результаті даної ДТП ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді саден у ділянці волосистої частини голови, синця у потиличній ділянці голови, рани м`яких тканин голови, крововиливів інтерпаренхіматозно в потиличних частинах білатерально субкортикально, дрібних крововиливів у таламусі праворуч, закриту травму живота у вигляді багатоуламкового перелому тазової кістки, крайового перелому крила клубової кістки праворуч, багато-уламкового перелому правої лонної кістки, перелому сідничної кістки справа, садна у ділянці правого стегна, лівого плеча. Вказані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
2 червня 2026 року між прокурором та обвинуваченим за участю захисника укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_2 щиро каючись беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завданий збиток, та погодили покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитку та відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.
В статті 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості.
Відповідно до ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
Ураховуючи викладене, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, представника потерпілого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватими; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд уважає за необхідне винести у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_2 , яким затвердити угоду про визнання винуватості.
Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за викладених у вироку обставин, та призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України. Зокрема, при призначенні покарання суд бере до уваги наступне.
Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи конкретні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та з огляду на особу ОСОБА_8 , який несудимий, одружений, діючий військовослужбовець ГУР МОУ, є учасником бойових дій, добровільне здійснення одноразового добровільного грошового внеску (донат) на потреби ЗСУ, обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, його поведінку, думку потерпілої, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому на підставі ч. 1 ст. 69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн., яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також, ураховуючи, що останній є діючим військовослужбовцем і використовує транспортний засіб для виконання завдань, суд уважає за можливе не призначати йому додаткове покарання.
Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 2 червня 2026 року між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 12025100000000718 від 6 червня 2025 року.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі - вартість проведених судових експертиз на загальну суму 14262 грн. 40 коп. в дохід держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 16 червня 2025 року на транспортний засіб «Audі Q5» д.н.з. НОМЕР_1 .
Речові докази - транспортний засіб «Audі Q5» д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику, диск «CD-R» - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Суддя ОСОБА_1